'''סבשטיאאו ז'וזה דה קרבאליו א מלו, רוזן אואירס, מרקיז פומבל''' (פורטוגזית: '''Sebastião José de Carvalho e Melo'''; &rlm;13 במאי 1699 - 15 במאי 1782) היה פוליטיקאי פורטוגזי בן המאה ה-18. 

שמאל|ממוזער|250px|סבשטיאאו דה מלו, מרקיז פומבל. ציור מאת לואי-מישל ואן לו, 1766.
דה מלו היה שר הממלכה (תפקיד המקביל לשר הפנים של ימינו) בממשלתו של ז'וזה הראשון מ-1750 עד 1777. הוא היה ללא ספק השר הבכיר בממשלה, וכיום נחשב לראש הממשלה דה פקטו באותה תקופה. מלו ידוע בכך שהנהיג ושיקם את פורטוגל לאחר רעידת האדמה בליסבון שהתרחשה ב-1755. 

==חייו==
===משפחתו ותחילת דרכו===
דה מלו נולד בליסבון, בנם של מנואל דה קרבאליו א אטאידה, בעל נכסים באזור ליירה, ואשתו תרזה לואיזה דה מנדונסה א מלו. 

בנעוריו למד באוניברסיטת קוימברה ולאחר מכן שירת תקופה קצרה בצבא. לאחר שחרורו עבר לגור בליסבון והתחתן בסתר עם תרזה דה מנדונסה א אלמדה, אחייניתו של רוזן ארקוש. הנישואים גרמו לסערה מכיוון שתרזה נישאה לו בניגוד לרצונות משפחתה. הוריה של אשתו הפכו את חיי הזוג הצעיר לבלתי נסבלים, ולבסוף הם עברו לביתו של מלו באזור פומבל.

===קריירה פוליטית===
שמאל|מסגרת|סבשטיאאו דה מלו, מרקיז פומבל
ב-1738 קיבל דה מלו את משרתו הציבורית הראשונה, כשמונה לשגריר פורטוגל בממלכת בריטניה הגדולה. ב-1745 עבר לשמש כשגריר באוסטריה. הוא היה חביב על הארכידוכסית מרי אן מאוסטריה, אשת המלך הפורטוגזי, ולאחר מותה של אשתו הראשונה, שידכה לו מרי אן את ביתו של הפילדמרשל האוסטרי ליאופולד יוזף פון דאון. בניגוד לארכידוכסית, המלך ז'ואאו החמישי לא היה מרוצה ממנו, והחזירו לפורטוגל ב-1749. שנה לאחר מכן מת ז'ואאו, ובנו, ז'וזה הראשון, הומלך תחתיו. ז'וזה האמין בכישוריו של דה מלו ובאישורה של המלכה האם מינה אותו לשר החוץ. ככל שגבר ביטחונו של המלך בדה מלו, הוא הפקיד בידיו סמכויות שלטוניות נוספות.

ב-1755 מונה דה מלו לראש ממשלתו של ז'וזה הראשון. דה מלו, שהתפעל מהצלחת הכלכלה האנגלית בזמן ששימש כשגריר בלונדון, הנהיג בפורטוגל מדיניות כלכלית דומה. הוא ביטל את העבדות בהודו הפורטוגזית, ארגן מחדש את הצבא וסיים את האפליה נגד נוצרים לא-קתולים בפורטוגל.

במשך הזמן החל דה מלו להאמין כי הווינה, ערים מרכזיות בתאוריות קשר בנוגע לרצונו של המסדר לצבור כוח. דה מלו היה אחד ממבשרי דיכוי הישועים, שהגיע לשיאו ב-1773, כשהאפיפיור קלמנס הארבעה עשר חתם על צו האוסר על פעילות המסדר בכל הארצות.

ב-שדרות רחבות. כשנדרש דה מלו לצורך רחובות כה רחבים הוא ענה: "יום אחד הם יהיו קטנים".

דה מלו תרם רבות גם לחקר הסייסמולוגיה, כשהורה על הפצת שאלות הנוגעות לרעידת האדמה ולהשפעותיה בכל רחבי פורטוגל.
שמאל|ממוזער|150px|כיכר "מארקש דה פומבל" בליסבון
לאחר רעידת האדמה, העניק המלך כוח נוסף לדה מלו, שהיה למעין דיקטטור בפורטוגל. ככל שגדל כוחו, כך גם גדל מספרם של אויביו. ב-הוצאו להורג לאחר משפט קצר. דה מלו האשים גם את אנשי מסדר הישועים בהאבסולוטיזם הנאור. שנה לאחר מכן גורשו הישועים מפורטוגל. דה מלו לא הראה שום מידה של רחמים, והעמיד לדין כל אדם שהיה מעורב, אפילו נשים וילדים. בעקבות טיפולו המהיר במשבר, ב-1759 העניק לו המלך את תואר "רוזן אואירס".

דה מלו ביצע רפורמות גדולות במסים חדשים למימון הרפורמות האלו.

בנוסף, ביצע דה מלו שינויים משמעותיים בפורט כדי להבטיח את איכותו של היין. הייתה זו הפעם הראשונה באירופה שנעשה פיקוח על איכות היין ועל הפקתו.

ב-1770 קיבל את התואר "מרקיז פומבל".

===נפילתו ומותו===

ב-1779 מת המלך ז'וזה הראשון ומריה הראשונה הומלכה למלכה. השליטה החדשה לא אהדה את דה מלו. היא לא סלחה לו על האכזריות בה נהג כלפי משפחת טאבורה ופיטרה אותו מכל תפקידיו. בנוסף, הוצא נגדו צו הרחקה על פיו דה מלו חייב לשהות במרחק של 20 מייל לפחות מהמלכה, ובמקרה שמריה הגיעה לאזור מגוריו, היה חייב דה מלו לעזוב את ביתו עד שתסיים את ביקורה.

לאחר שפוטר בנה דה מלו גנים צרפתיים.

{{Bio
|Nome = Sebastião José de
|Cognome = Carvalho e Melo
|PostCognome = '''Conte di Oeiras''' e '''Marchese di Pombal'''
|Sesso = M
|LuogoNascita = Lisbona
|GiornoMeseNascita = 13 maggio
|AnnoNascita = 1699
|LuogoMorte = Leiria
|GiornoMeseMorte = 15 maggio
|AnnoMorte = 1782
|Attività = politico
|Epoca = 1700
|AttivitàAltre = 
|Nazionalità = portoghese
|Immagine = Louis-Michel van Loo 003.jpg
|Didascalia = Sebastião José de Carvalho e Melo, Marchese di Pombal, in un ritratto del pittore Louis-Michel van Loo, (1766
}}

Fu ''ministro del regno'' (l'equivalente di un odierno ministro dell'interno) e, ''de facto'', capo del governo sotto il regno di Giuseppe I dal 1750 al 1777. Dopo il terremoto di Lisbona del 1755 si distinse per la direzione rapida e competente dei soccorsi alle vittime e per l'opera di ricostruzione: promosse inoltre notevoli riforme in campo politico ed economico.

==Le origini==
Sebastião José de Carvalho e Melo (pronuncia IPA: ) nacque da Manuel de Carvalho e Ataíde, ''hidalgo'' delle province, con possedimenti nella regione di Leiria, e da Teresa Luiza de Mendonça e Mello.

In gioventù studiò università di Coimbra e per un breve periodo servì nell'esercito. La sua prima moglie fu Teresa de Mendonça e Almada (1689-1737), nipote del conte di Arcos, con cui si sposò in base ad accordi tra le famiglie, dopo un ratto concordato. I suoceri gli resero insopportabile la vita familiare, ragione per la quale si trasferì con la moglie nelle sue proprietà vicino a Pombal.

==La carriera diplomatica==
thumb|left|190px|Statua del Marchese di Pombal a  [[Lisbona]]

Nel Giovanni V, nel frattempo, poco soddisfatto per il servizio reso da Sebastião de Melo, nel Giuseppe chiamò Sebastião al ministero degli esteri. Al contrario del padre Giuseppe, aveva grande stima di lui e gli affidò gradualmente il controllo dello stato.

==Capo del governo==
Nel Porto, prima regione ad assicurare la qualità dei propri vini. Durante la propria amministrazione, Pombal mise in atto un ampio programma di riforme il cui obiettivo era quello di razionalizzare la gestione, senza tuttavia indebolire il potere reale. Per raggiungere questo obiettivo, il ministro segui le nuove idee europee degli illuministi, conservando allo stesso tempo gli aspetti propri dell'assolutismo e della politica mercantilista. Il Marchese di Pombal fu una figura chiave del governo portoghese fra il 1750 e il 1777. La sua amministrazione fu un esempio perfetto di Assolutismo monarchico, forma di governo che univa la monarchia assoluta con il razionalismo illuminista. Un'importante realizzazione di Pombal fu la fondazione, nel 1774, di Vila Real de Santo António, vicino alla bocca del Guadiana, nel sud del Portogallo. 

Abolì, inoltre, lo Schiavismo nei riguardi dei nativi nelle colonie, riorganizzò l'esercito e la marina, ricostituì l'università di Coimbra e fece parzialmente terminare la discriminazione dei “nuovi cristiani”. Le riforme più importanti furono quelle nel campo della finanza, della creazione corporativa di molte aziende e delle associazioni che regolavano l'attività commerciale: tra questi provvedimenti è da ricordare la riforma del sistema fiscale. Tutte queste riforme provocarono odio da parte delle classi più ricche, in special modo dalla nobiltà, che lo disprezzava, trattandolo come un arricchito.

==Il terremoto del 1755==
Il disastro si scatenò sul Portogallo la mattina del 1 novembre (giorno di Ognissanti) del 1755. In questa data, Lisbona fu scossa da un sisma violento, di un'incidenza considerata in 9 punti della scala Richter. La città fu devastata dal terremoto e dal maremoto e fu distrutta dagli incendi avvenuti in seguito. Sebastião de Melo  sopravvisse in maniera fortunosa. Immediatamente iniziò a ricostruire la città, in accordo con la famosa frase: “Ed ora? Seppelliamo i morti e diamo da magiare ai vivi". Nonostante questo evento sfortunato, Lisbona non fu colpita da epidemie e un anno più tardi era già stata ricostruita. Il disegno della città fu progettato da un gruppo di architetti, e fu espressamente richiesta per gli edifici una struttura esterna in grado di resistere ai terremoti. Differenti modelli furono ideati e vennero persino simulati terremoti facendo marciare le truppe. Le costruzioni e le sedi ricostruite da Pombal oggi continuano ad esistere e sono una delle attrazioni turistiche di Lisbona. Sebastião de Melo, inoltre, diede un contributo importante alla sismologia: tramite un questionario fece fare un'inchiesta presso tutte le parrocchie del paese, registrando le risposte a domande quali ad esempio: “i cani ed altri animali si sono comportati in modo anomalo prima del terremoto?”, “il livello dei pozzi si è alzato o abbassato?” ed il numero e il tipo di costruzioni che erano state distrutte. Queste domande consentirono agli scienziati portoghesi di ricostruire l'evento e hanno contrassegnato la nascita della sismologia come scienza.

==Il processo di Távora==
Come conseguenza del terremoto, Giuseppe I diede al suo primo ministro i poteri ancora maggiori, che resero Sebastião de Melo una specie di dittatore. Contemporaneamente all'aumento del suo potere crebbe il numero dei suoi nemici e i reclami dell'alta nobiltà  divennero più frequenti. Nel 1758 il re fu  ferito a seguito di una congiura che non ebbe successo. La famiglia di Távora ed il duca di Aveiro erano implicati nel tentato regicidio e furono giustiziati dopo un processo molto breve. Il re fece espellere la Compagnia di Gesù e confiscò i suoi i beni, anche perché la sua influenza nella società portoghese e i suoi legami internazionali erano un ostacolo all'accrescimento del potere  reale. 

Sebastião de Melo non mostrò misericordia e perseguitò tutte le persone implicate, comprese le loro mogli e i figli. La nobiltà avvertì, in questo modo, il peso definitivo e irreversibile del suo potere e fu schiacciata: questo episodio rappresentò per il ministro una grande vittoria sopra i suoi nemici. Grazie a questa reazione veloce, nel 1759 Giuseppe assegnò al suo leale ministro il titolo di conte di Oeiras. 

Dopo il caso di Távora, il nuovo conte di Oeiras non trovò più opposizione. Quando acquisì il titolo di Marchese di Pombal nel 1770, ottenne praticamente il potere assoluto nel governo del Portogallo fino alla morte di Giuseppe I nel 1779. Il suo successore, la regina Maria I del Portogallo e suo marito Pedro III detestavano il Marchese. 

Maria non perdonò mai la mancanza di misericordia mostrata verso la famiglia di Távora e lo licenziò. La regina ordinò, inoltre, che il Marchese rimanesse sempre ad una distanza minima di 20 miglia da lei. Quando, nel corso di un viaggio, la regina attraversava le sue proprietà, il Marchese era costretto dal decreto ad allontanarsi della sua stessa casa. Maria I aveva attacchi di collera appena sentiva nominare il primo ministro anziano di suo padre. 

Il Marchese di Pombal morì pacificamente nella sua proprietà il 15 maggio del 1782. Trascorse gli ultimi giorni della sua vita a Pombal, in una proprietà ereditata dallo zio, l'arciprete Paulo de Carvalho e Ataíde, nel 1713, la ''villa dà Gramela''. 

Oggi si ricorda grazie ad una grande statua situata in una delle zone più importanti di Lisbona, quella che prende il suo nome. Marchese di Pombal è inoltre il nome di una stazione della metropolitana di Lisbona.