'''Gush Emunim Underground''' was a terrorist militant organization formed by prominent members of the Israeli political movement Gush Emunim, that existed from 1979-1984.

In 1983, three of its members were involved in a retaliation attack following the murder of a Gorenberg, Gershom. ''The End of Days: Fundamentalism and the Struggle for the Temple Mount.'' Oxford University Press: 2000. 128-137</ref> In 1990, the three perpetrators of this attack, Menachem Livni, Shaul Nir and Uzi Sharbav, were released from prison by Israeli president Chaim Herzog. On their release, the three were hailed as "heroes" by leaders of the Gush Emunim movement. 

The Gush Emunim Underground also carried out car bomb attacks against Palestinian officials. As a result of these attacks, Bassam Shakaa, the mayor of Nablus lost both of his legs and Karim Khalaf, the mayor of Ramallah lost one of his legs.<ref>[http://query.nytimes.com/gst/fullpage.html?res=9C0CE0DD113EF934A15751C1A966958260 "3 Israeli Terrorists Are Released In 4th Reduction of Their Terms,"] New York Times, 27 December 1990</ref>

Time Magazine writes <ref>[http://www.time.com/time/magazine/article/0,9171,950086-6,00.html What's Next For Israel?] Time Magazine, July 9, 1984</ref>:
<blockquote>The trial points up the emergence of a new kind of zealot: the West Bank settler who feels that the best way to fight Arab violence is with Jewish violence. The vengeful cycle began in May 1980, when Arabs ambushed and killed six Jewish settlers in the city of Hebron. One month later, two car bombs went off on the same morning, severing both legs of Mayor Bassam Shaka'a of Nablus and blowing off part of the left foot of Ramallah Mayor Karim Khalaf. Every few months fresh blood was shed: a settler would die after being knifed or hit by a rock, then an Arab would be killed by a booby-trapped grenade hidden among stones. In 1983, three Arabs stabbed a Jewish student to death in Hebron's marketplace; three weeks later, two men opened fire on Arab students at Hebron's Islamic College, killing three people and injuring 33.</blockquote>

The group was also known for masterminding a failed attempt at destroying the Dome of the Rock in Jerusalem. Shin Bet agents arrested the members during an attempted bus bombing in 1984 and during interrogation discovered the group's plot to blow up the pillars of the Dome of the Rock.  Three of the men were sentenced to life in prison for the Islamic College attack. Controversially, their sentences were commuted three times, so they left prison in less than seven years.<ref name="Gershom" />

'''המחתרת היהודית''' הוא שם שניתן להתארגנות של שנות השמונים.

==הנהגת התנועה==
להתארגנות לא הייתה הנהגה מאוחדת, ואנשיה לא היו עשויים מעור אחד. אישים שבלטו היו מנחם לבני מקרית ארבע ויהודה עציון מעפרה. לפעילים שונים היו מטרות שונות: חלקם חשבו שצריך לפגוע בפלסטינים כמחאה נגד הטרור משום שלדעתם הממשלה וצה"ל לא עשו די למגרו. אחרים ניסו להתחיל במהלך "גאולת ישראל" שתחילתו בפיצוץ כיפת הסלע. ההתארגנות הייתה ממודרת וחלק מאנשיה לא ידעו על הפעילות של האחרים, ולעתים אף לא הסכימו עם מעשיהם. חלק מהאידאולוגים ביקשו ביסוס למעשיהם במשנתו של שבתי בן דב ואחרים במשנתו של הראי"ה קוק. ההתנגדות העזה ביותר למחתרת בציבור הדתי לאומי הייתה מצידו של הרב צבי טאו והרבנים של מה שלימים כונו ישיבות הקו, שטענו שהשימוש בכתביו של הרב קוק שעמל לבסס את הממלכתיות בישראל לשם חתירה תחתיה הוא שימוש שקרי ומוטעה. מאידך על פי הודעות חלק מהנאשמים, היו רבנים בוגרי ישיבת מרכז הרב שצידדו בפעילות המחתרת, אף שמאוחר יותר הכחישו כל קשר אליה או שסירבו להביע הכחשה ברורה בעניין.

==הרקע להקמת התנועה==
הרקע להקמת ההתארגנות הייתה שורה של מעשי טרור מצד הערבים כלפי המתנחלים והתערערות תחושת הביטחון של המתנחלים. ב-מחבלים באמצעות רימונים ונשק אוטומטי קבוצת מתנחלים שהייתה בדרכה לבית הדסה בחברון. 6 מתנחלים נהרגו ו-16 נפצעו. המתנחלים טענו שהדבר הוכיח את אוזלת היד של מדיניות היד הרכה כלפי הפלסטינים. ממשלת ישראל הגיבה לפיגוע בגירושם לירדן של אישי ציבור פלסטינים (ראש עירית חברון פאהד קוואסמה, הקאדי של חברון, ראש עיריית חלחול מוחמד מילחם ואחרים). בציבור המתנחלים לא הובעה שביעות רצון מצעד זה של הממשלה ובארגון פנימי של מתנחלים מחברון ומספר תומכים משאר חבלי הארץ, החלו בהכנות לפגיעה במנהיגים פלסטינים.

==פעילות==
פעולת טרור ראשונה של המחתרת היהודית בוצעה ב-אש"ף. שניים מהם, ראש עיריית שכם בסאם שכעה וראש עיריית רמאללה כרים ח'אלף, נפצעו קשה ורגליהם נכרתו. ראש העיר השלישי, איבראהים טאוויל מאל-בירה, התקשר בעקבות האירועים לממשל הצבאי ששלח לביתו חיילים, ביניהם חבלן  שנפגע בשתי עיניו והתעוור כאשר פתח את דלת המוסך. אחד מקציני הממשל הצבאי שהיה באירוע, אהרון גילה, אשר היה מאנשי המחתרת וידע על המצאות המטען, לא הסגיר את דבר הימצאותו של המטען, שכן חשב שהוא הוטמן במכונית, בעוד שבפועל הוטמן המטען בדלת המוסך.

פעולה חבלנית נוספת של הארגון בוצעה ביולי 1983 במכללה האסלאמית בחברון, שבה התקיפו כמה מאנשי המחתרת את המקום בירי ורימונים ובה נרצחו באופן אקראי 3 סטודנטים ונפצעו שלושים נוספים. הפעולה באה לאחר רצח תלמיד הישיבה אהרון גרוס בחברון באותו החודש.

חלק מחברי המחתרת תכננו לפוצץ את מסגדי הר הבית, כדי לנסות, כאמור, למנוע את הנסיגה מסיני ולהביא למהלך תאולוגי של גאולה. מהלך זה, שהיו לו השלכות בינלאומיות חריפות וקשות שלא יצא לפועל, לווה בהתנגדות של חלק מחברי הארגון ואף מהסמכויות הרבניות לא נצפתה אהדה גבוהה (הרב צבי יהודה קוק לא הגיב כשנשאל על ידיהם בנושא[http://www.haaretz.co.il/hasite/pages/ShArt.jhtml?more=1&itemNo=865572&contrassID=2&subContrassID=4&sbSubContrassID=0]). הרב טאו, תלמידו המובהק של הרב צבי יהודה, התנגד לפעילותם נחרצות.

==המעצר והשחרור==
באפריל שב"כ בסמוך להטמנת חומר הנפץ. 

עשרים ותשעה חברי המחתרת נעצרו בתוך זמן קצר, ועד מהרה הועמדו לדין באווירה ציבורית מעורבת: מזועזעת מחד ואוהדת מאידך. הם נכלאו בעסקות טיעון ואחרים ניסו להפוך את משפטם לפוליטי. בגזר הדין המרכזי בפרשה נידונו שלושה מחברי המחתרת (מנחם לבני, שאול ניר ועוזי שרבף) למאסר עולם והיתר לעונשים של שבע שנות מאסר ומטה. פרקליטות המדינה ערערה על קולת העונשים שניתנה לרוב המורשעים אך הערעור נדחה.