'''פרלוד''', או '''אַקְדָּמָה''', הוא חיבור מוזיקלי קצר, המשמש בדרך כלל כמבוא ליצירה אחרת. באופרה משתמשים בו לפני מערכה חדשה, לשקף את הלך רוחה. 

ז'אנר הפרלוד התפתח מאימפרוביזציות (אלתורים) של נגני כלי מקלדת לפני ההופעה, מעין בדיקת כוון של הכלי. בספרות הפסנתר הפרלוד הוא כבר יצירה בפני עצמה. הפרלוד מתאר בדרך כלל רגש חולף כלשהו, החל מהיגון העמוק ביותר ועד לשמחה מתפרצת, הכול בהתאם לתמונה אותה הוא מתאר. 

באך כתב יצירה אחת בת 48 פרלודים ופוגות (שניים לכל מפתח) הנקראת "הפסנתר המושווה", כאשר כל פרלוד מהווה הקדמה לפוגה שאחריו.

בתקופה הרומנטית כתבו שופן, דביסי, רחמנינוב וסקריאבין פרלודים. בצורה "מסורתית" נכתבו הפרלודים ב-24 הסולמות. הפרלוד בדרך כלל לא נותן תחושת סיפוק, ותורם לציפייה לקטע הבא אחריו.

Ein '''Präludium''', auch '''Praeludium''' (lat. ''praeludium'', Vorspiel) bzw. '''Prélude''' (frz.), '''Preludio''' (ital.), ist ein Instrumentalwerk mit eröffnendem oder hinführendem Charakter.

Ursprünglich war das Präludium (oder älter: ''Praeambulum'') ein auf einen Fuge oder anderem Werk voranging (z.&nbsp;B. Johann Sebastian Bach, ''Praeludien und Fugen'' für Orgel oder die zwei Teile des ''Wohltemperierten Klaviers'').

Im 19. Jahrhundert wird mit dem '''Prélude''' eine meist für Tasteninstrumente gedachte Form eines eigenständigen Charakterstücks geschaffen, bei dem die ursprüngliche Funktion eines Werks mit eröffnendem Charakter verloren geht. 

Große Bedeutung haben die 24 Préludes op. 28 von Alexander Skrjabin und Sergei Rachmaninow, die ebenfalls Préludes komponierten.

Im Verlauf der Zeit entwickelte sich das Prélude weiter fort, die großen Prélude à l’après-midi d’un faune“'' von Claude Debussy haben mit dem Ursprung eines „Präludiums“ nichts mehr gemein. 