{{infobox Aircraft
  |name = Focke-Wulf Fw 190
  |type = Jagerfly
  |manufacturer = Focke-Wulf
  |image = Bilde:Focke-Wulf Fw 190 050602-F-1234P-005.jpg
  |caption = 
  |designer = Kurt Tank
  |first flight = 1. juni 1939
  |introduced = Juli 1941
  |retired =1945
  |number built = 20&nbsp;000
  |status = Pensjonert
  |unit cost =
  |variants with their own articles = Focke-Wulf Ta 152
  |primary user =Luftwaffe
  |more users =
}}

'''Focke-Wulf Fw 190''' «Würger» (tysk Ta-152, og etter 1943 ble det det viktigste taktiske angrepsflyet i Luftwaffe.

== Utvikling og varianter ==

Prototypen '''Fw 190V1''' fløy første gang 1. juni 1939, utstyrt med en BMW 139 stjernemotor. Ytterligere en prototype fløy under betegnelsen '''Fw 190V2''', før de neste to prototypene ble kansellert på grunn av problemer med motoren. Den femte prototypen, '''Fw 190V5''', ble derfor utstyrt med en BMW 801 stjernemotor, og denne skulle bli utgangspunktet for den første produksjonsserien.

Over 4&nbsp;700 '''Fw 190A''' ble produsert, i en rekke varianter, og den skulle vise seg å bli et sjokk for de allierte da den ble introdusert i juli 1941. Men flyet var ikke helt uten problemer, og misnøye med ytelsen i høyder over 6&nbsp;000 meter førte til '''Fw 190B''', som ble utstyrt med en kompressormated BWM 801 og en vinge med større spenn, og '''Fw 190C''', som ble tilpasset en Daimler-Benz DB 603 omvendt V-motor. Tekniske problemer førte til at hverken Fw 190B eller C ble satt i produksjon.

Parallelt med utviklingen av Fw 190B og C ble en tredje variant utviklet under betegnelsen '''Fw 190D'''. Denne varianten, som skulle bli produsert i omkring 700 eksemplarer, ble utstyrt med en Junkers Jumo 213 omvendt V-motor, og de første flyene ble levert til Luftwaffe fra august 1944.

'''Fw 190F''' og '''Fw 190G''' ble utviklet parallelt, etter et behov for dedikerte jagerbombere. Disse var begge basert på Fw 190A og ble produsert fra 1942.

== Fw 190A ==

thumb|right|Fw 190A-3

'''Fw 190A''' var den første serieproduserte varianten, og den første som skulle bli operativ. Problemene med motoren var fremdeles alvorlig, og førte nesten til kansellasjon av flytypen under evalueringsprosessen. Men entusisastiske tilbakemeldinger over flyegenskapene, fra pilotene som deltok i evalueringen, reddet flyet som ble operativt i juli 1941. Fw 190A ble også produsert etter den andre verdenskrig, i Frankrike av '''SNCA du Centre''', og ble brukt av Armée de l'Air under betegnelsen '''NC 900'''.

=== Operativ tjeneste ===

I mars 1941 ble 30 piloter fra ''Jagdgeschwader 26'' trukket tilbake fra fronten for å testfly Fw 190A-1, og en ''Erprobungsstaffel'' ble opprettet for dette formålet. Pilotene opplevde store problemer med motoren, som hadde en tendens til å skjære seg, og med stadige drivstofflekkasjer. Pilotene var heller ikke fornøyde med bestykningen. På den annen side var de svært imponerte over flyets flyegenskaper, og dette reddet flytypen fra en mulig kansellasjon. De mest prekære problene ble utbedret, og Fw 190 ble klarert for operativ tjeneste i juli 1941.

Fw 190A-2 var den første varianten som ble operativ med en regulær skvadron. ''6. Staffel / II. Gruppe / Jagdgeschwader 26'' ble utstyrt først, og i september 1941 var hele ''II. Gruppe'' klare og ble flyttet til baser vest i Belgia. 

Fw 190 fikk sin ilddåp britiske Spitfire Mk Vb jagerfly som skjøt ned én Fw 190. De britiske pilotene viste ikke hva de hadde vært i kamp med, og piloten som skjøt ned det tyske jagerflyet ble kredittert med en «''Curtiss Hawk''», et annet jagefly med stjernemotor. De nye Fw 190 jagerene var raskere både i stup og klatring enn Spitfire Mk IX.

Fw 190 ble utelukkende brukt på kanalfronten til å begynne med, og først et stykke inn i 1942 ble flyet også introdusert på andre fronter da Fw 190A-4 ble levert til ''Jagdgeschwader 51'' på Østfronten og Fw 190A-3 og A-4 til skvadroner på den tyske hjemmefronten. Senere i 1942 ble Fw 190A-4/Trop. introdusert ved fronten i Nord-Afrika, og jagerbombervariantene Fw 190A-3/U-1 og Fw 190A-4/U-8 ble brukt mot byer og havneanlegg sør i England. 

Med de økende angrepene mot Tyskland av allierte bombefly, ble Fw 190 i stadig økende grad satt inn mot disse, og ble også brukt som nattjager. Fw 190 ble den siste delen av den andre verdenskrig benyttet på de fleste fronter, og i en rekke forskjellige roller. Til og med som torpedofly i Svartehavet.

Etter krigen ble franskproduserte Fw 190A-5 og A-8 benyttet av Frankrikes flyvåpen en kort periode under betegnelsen NC 900. Og i Tyrkia var Fw 190A-3 operativ til 1948.

=== Subvarianter ===

En pre-produksjonsserie på 20 fly ble bygget under betegnelsen '''Fw 190A-0''', de første ni med en vinge på 15,00 m&sup2;. Resten ble produsert med den vingen som skulle bli standarden. Fw 190A-0 var utstyrt med en BMW 801C-1 motor med en ytelse på 1&nbsp;600 hk, og hadde en bestykning bestående av fire MG 17 7,9 mm mitraljøser.

'''Fw 190A-1''' beholdt samme motor og bestykning, og bare små endringer ble gjort i forhold til de siste flyene i pre-produksjonsserien. Tilbakemeldinger fra pilotene om at bestykningen ikke var tilstrekkelig førte til at paret med 7,9 mm mitraljøser i vingene ble byttet ut med et par MG FF 20 mm maskinkanoner, og denne varianten, som også ble utstyrt med den forbedrede BMW C-2 motoren, ble produsert som '''Fw 190A-2'''.

Med '''Fw 190A-3''' ble den kraftigere og forbedrede motoren BMW 801D-2, som skulle utstyre alle senere varianter av Fw 190A, introdusert. Bestykningen ble økt med ytterligere to 20 mm maskinkanoner, og besto nå tilsammen av to MG 17 7,9 mm mitraljøser, og fire 20 mm maskinkanoner ( to MG FF og to MG 151 ). 72 fly av denne varianten ble levert til Tyrkia i 1942 og 1943 under betegnelsen '''Fw 190Aa-3'''.

'''Fw 190A-4''' tilsvarte Fw 190A-3, men ble blant annet utstyrt med nytt radioutstyr.

Med '''Fw 190A-5''' ble sokkelen til motoren forsterket og forlenget for å gjenopprette gravitasjonssenteret, noe som førte til at skroget ble 15 cm lengre.

'''Fw 190A-6''' innførte en forsterket vingestruktur for å imøtekomme stadig økende vekt med innføringen av mer og mer utstyr. De to MG FF maskinkanonene ble i tillegg byttet ut med to MG 151, slik at bestykningen nå besto av to MG 17 7,9 mm mitraljøser og fire MG 151 20 mm maskinkanoner. '''Fw 190A-7''' tilsvarte A-6, men de to MG 17 mitraljøsene ble byttet ut med to MG 131 13 mm mitraljøser.

'''Fw 190A-8''' var den siste serieproduserte subvarianten, og den mest tallrike. Fw 190A-8 hadde samme bestykning som A-7, og ble utstyrt med nytt radioutstyr, men skilte seg ellers lite fra A-6 og A-7.

'''Fw 190A-9''' og '''Fw 190A-10''' ble bare bygget som prototyper.

==== ''Rützsätze'' og ''Umbausätze'' ====

''Rützsätze'' og ''Umbausätze'' var henholdsvis utrustningssett og konversjonssett, de førstnevnte beregnet på å kunne installeres i felten. En mengde sett var tilgjengelig for Fw 190, og når et fly ble utstyrt med en av disse ble en «R» eller «U» etterfulgt av et nummer lagt til den offisielle betegnelsen. En '''Fw 190A-8/R-3''' var for eksempel en Fw 190A-8 utstyrt med ''Rützsätze 3'', som besto av én MK 103 30 mm maskinkanon montert under hver vinge.

{| 
! ''Rützsätze''
! Beskrivelse
! Tilgjengelig for
|-
| R-1
| FuG 162 radiosett
| Fw 190A-4 <br/>Fw 190A-5
|-
| R-1
| WB 151 2x 20 mm maskinkanoner, <br/>én under hver vinge
| Fw 190A-6 <br/>Fw 190A-7 <br/> Fw 190A-8
|-
| R-2
| MK 108 30 mm maskinkanon, <br/>én under hver vinge
| Fw 190A-6 <br/>Fw 190A-7 <br/> Fw 190A-8
|-
| R-3
| MK 103 30 mm maskinkanon, <br/>én under hver vinge
| Fw 190A-6 <br/> Fw 190A-8
|-
| R-4
| GM 1 nitrogenoksid innsprøyningssystem
| Fw 190A-6 <br/> Fw 190A-8
|-
| R-5
| Ekstra drivstofftank (115 liter)
| Fw 190A-8
|-
| R-6
| WGr 21 rakettprosjektil, <br/>én under hver vinge
| Fw 190A-4 <br/>Fw 190A-5 <br/>Fw 190A-6 <br/>Fw 190A-7 <br/>Fw 190A-8
|-
| R-7
| Ekstra pansring, inkludert pansret glass i cockpithetten
| Fw 190A-8
|-
| R-8
| Kombinasjon av R-2 og R-7
| Fw 190A-8
|-
| R-11
| FuG 125 radiosett, <br/>autopilot, og <br/>oppvarmede vinduer
| Fw 190A-8
|-
| R-12
| Kombinasjon av R-2 og R-11
| Fw 190A-8
|}

== Fw 190D ==

thumb|right|Fw 190D-9

'''Fw 190D''' ble utviklet, sammen med Fw 190B og Fw 190C, som en løsning på den drastiske reduksjonen av motorytelse i høyder over 6&nbsp;000 meter. Fw 190D ble utviklet med utgangspunkt i Fw 190A-7 tilpasset en Junkers Jumo 213A-1 vannavkjølt 12-sylindred omvendt V-motor, og var i produksjon fra mai 1944.

{| cellpadding="2" cellspacing="0" style="margin:3px; border:3px solid #87CEEB;" width=300 align=right
!bgcolor="#87CEEB" colspan="3" align="center" style="border-bottom:3px solid"|Focke-Wulf Fw 190
|-
|colspan="3" align="center"|300px  
|-
!bgcolor="#87CEEB" colspan="3"|Kuvaus (Fw 190)
|-
|Rooli||colspan="2"|Hävittäjä
|-
|Miehistö||colspan="2"|1
|-
|Ensilento||colspan="2"|1. kesäkuuta 1939
|-
|Käyttöönottovuosi||colspan="2"|1940
|-
|Valmistaja||colspan="2"|Focke-Wulf
|-
!bgcolor="#87CEEB" colspan="3"|Mitat
|-
|Pituus||8,85 m||
|-
|Kärkiväli||10,51 m||
|-
|Korkeus||3,95 m||
|-
|Siiven pinta-ala||18,3 m&sup2;||
|-
!bgcolor="#87CEEB" colspan="3"|Paino
|-
|Tyhjäpaino||3 200 kg||
|-
|Lastattuna||4 900 kg||
|-
|Maksimi lentoonlähtöpaino|| kg|| 
|-
!bgcolor="#87CEEB" colspan="3"|Voimanlähde
|-
|Moottori||colspan="2"|BMW 801D-2 14-sylinterinen tähtimoottori
|-
|Teho||1272 kW (1 730 hv)
|-
|(hätäteho)||1 471 kW (2 000 hv)
|-
!bgcolor="#87CEEB" colspan="3"|Suorituskyky
|-
|Suurin nopeus||colspan=2|650km/h 4 800 metrissä
|-
|Lentomatka||850 km||
|-
|Lakikorkeus||11 410 m||
|-
|Nousunopeus|| m/min|| 
|-
|Siipikuorma||260,6 kg/m&sup2;||
|-
|Teho/painosuhde||0,259 kW/kg||
|-
!bgcolor="#87CEEB" colspan="3"|Aseistus
|-
|Aseistus||colspan="2"|2 &times; MG 131 13 mm kk<br />4 &times; MG 151/20 20 mm tykki 
|-
|}
290px|thumb|Focke-Wulf Fw 190-D9 
290px|thumb|Focke-Wulf Fw 190-D9
290px|thumb|Brittien sotasaaliiksi saama Focke-Wulf Ta 152H. 
'''Focke-Wulf  Fw 190''' ''Würger'' () oli yksipaikkainen yksimoottorinen Saksan ilmavoimien toisen maailmansodan aikana. 

Fw 190 otettiin laajemmin käyttöön vuonna hävittäjäpommittajiksi. Osa oli varustettu tykein panssarivaunujen tuhoamiseen.

== Kehitystyö ==
Fw 190 suunniteltiin käyttämään ilmajäähdytteistä BMW 139 -tähtimoottoria ja jo tässä suhteessa se erosi huomattavasti toisesta ajan saksalaisesta huippuhävittäjästä Messerschmitt Bf 109:stä, joka käytti nestejäähdytteistä DB 600-sarjan moottoria. Koneen tilasi Reichsluftfahrtministerium vuonna 1937 Me 109:ää täydentämään. Koneen suunnitteli Kurt Tank, jonka mukaan koneen viimeinen sarjatuotantoversio oli tyyppimerkinnältään Ta 152.

Suunnittelutyössä harkittiin aluksi nestejäähdytteisen DB 601-moottorin käyttöä. Ensimmäisen maailmansodan lentäjä-ässä ja Lufwaffen teknillinen johtaja Ernst Udet tuki kuitenkin tähtimoottorin käyttämistä, huolimatta ensimmäisten BMW 139-moottorimallien taipumuksesta vuotaa pakokaasua ohjaamoon, moottorin ylikuumenemisesta ja ohjaamon korkeasta lämpötilasta. Fw 190 käytti lopulta BMW:n 14-sylinteristä 801-moottoria.

Ensimmäinen prototyyppi lensi 1. kesäkuuta 1939 ja osoittautui käsiteltävyydeltään, näkyvyydeltään ja nopeudeltaan erinomaiseksi. Leveämpi laskuteline oli turvallisempi kun Bf 109:n teline ja mahdollisti laskun huonommille kentille.

A-1-sarjan aseistuksena oli kaksi 7,92 mm MG 17-konekivääriä moottorisuojuksessa, MG 17 molempien siipien tyvissä ja MG FF/M 20 mm -tykki molemmissa siivissä. A-2-sarjassa siipien tyvien konekiväärit vaihdettiin 20 mm MG151/20E-tykkiin. A-6-sarjassa uloimmat tykit korvattiin tehokkaammalla MG151/20E:llä ja A-7 korvasi MG 17:t 13 mm MG 131-konekiväärillä.

A-7, A-8 ja A-9 mahdollistivat 30 mm MK 108-tykin käyttämisen siipien MG 151/20E:n sijasta. Raskas aseistus oli suunnattu pommittajia vastaan. Versiossa A-8/R8 lisättiin panssarointia suojaksi pommittajien konekivääreiltä.

== Käyttö sodassa ==
Ensimmäiset koneet toimitettiin etulinjan yksiköihin myöhään 1940, mutta suuria vahvuuksia ei saavutettu ennen kuin elo- ja syyskuussa 1941.

Liittoutuneet olivat aluksi aivan tietämättömiä uudesta koneesta. Savuverho hälveni kun britit saivat haltuunsa toimivan Fw 190 A-3:n 1942 Luftwaffen luutnantti Armin Faberin laskeuduttua vahingossa brittien hallussa olleelle lentokentälle.

Kun North American P-51 Mustang tuli käyttöön vuoden 1943 lopusta, USAAF:n joukot alkoivat saada selvää etua Fw 190:een nopeudessa. Uusi pitkänokkainen Fw 190 D-9 (Dora-Neun tai Langnase) käytti vesijäähdytteistä 1 750 hv:n Jumo 213A -moottoria, johon oli asennettu MW 50-tehonlisäysjärjestelmä, jota käyttämällä moottorista saatiin tehoa hetkellisesti 2 100 hv. Koneen runkoa pidennettiin 50 cm painopisteen pitämiseksi oikeassa paikassa.  Koska Doraa käytettiin pääasiassa hävittäjätorjunnassa, sen aseistus oli kevyempi kuin aikaisempien koneiden. Siipitykit jätettiin pois, joten koneeseen jäivät 2×13 mm MG 131 ja 2×20 mm MG151/20E siipien tyveen. Dora käytti kuitenkin samaa siipeä kuin A-9 ja pystyi kantamaan myös siipiaseistusta, kuten D-11 ja D-13-mallit osoittivat.

Vaikka kaikki mallit pystyivät kantamaan pommeja, erityisesti hävittäjä-pommittajiksi rakennettiin Fw 190 F ja Fw 190 G. Siipiaseistuksen sijaan siipiin asennettiin kaksi ripustinta ja kolmas rungon alle. F-malliin lisättiin lisäpanssarointia. Alkuperäinen pommilasti oli 500 kg (A-4), mutta se lisättiin A-5-mallissa 1 000:n kilogrammaan ja jopa 1 800 kg lasti oli mahdollinen lyhyitä matkoja. Muun muassa eversti Hans-Ulrich Rudel lensi sodan jälkipuolella Fw 190:n panssarintorjuntamallilla. 