'''Пруси''' ( або ''Prußen'';  ''Pruteni''; ; )&nbsp;— балтомовний народ, що у 9-18 ст. населяв територію теперішньої Калінінградської області Росії та Вармінсько-Мазурського воєводства Польщі. Вони дали ім'я історичній області Прусії. Говорили нині мертвою прусською мовою.

== Історія ==
thumb|300px|Пруські племена у 12 ст.
Перші спогади про прусів знаходять в літописах 9 ст., однак пруська народність почала утворюватися вже в 5-6 ст., під час Великого переселення народів.

Племена прусів у 10-13 століттях були північними сусідами Польщі і часто були в конфлікті з нею через свою поганську релігію і грабіжницькі напади на польські території. В 1226 році польський князь Конрад Мазовецький подарував частину своїх земель рицарському Німецькому ордену, щоб той боровся з пруссами. Протягом 13 ст. хрестоносці завоювали збройною силою землі прусів і поступово вони зникли як народ.

=== Коротка хронологія давньопрусської історії ===

'''Prūši''' - baltu tauta, kas agrāk dzīvoja Prūsijas teritorijā (apmēram mūsdienu Krievijā, Kaļiņingradas apgabalā un Polijā, Vārmijas-Mazūrijas vojevodistē, Lietuvā - Rusnes salā), kura visvairāk cieta no krustnešu iebrukuma. Prūšus pakāpeniski asimilēja un šīs tautas apzīmējums zaudēja savu baltisko nozīmi. Asimilācijas laikā izveidojās īpatnēja Prūšu vācu valoda, kurā runāja galvenokārt Sembas pussalas zemnieki. Sākotnēji tā bija bilingvālu ģimeņu otrā valoda, vēlāk, pēc 1709-1711 lielā mēra, izkonkurēja prūšu valodu. Turpmāk prūšu nosaukums sāka saistīties ar vācu lielvalsti (18.gs. sākumā Brandenburgas markgrāfs pasludināja sevi par karali Prūsijā (''König in Preußen''), bet kopš Polijas pirmās dalīšanas - Prūsijas karali (''König von Preußen'')). 

==Etnonīms==

Prūšu ciltis minētas Tacita "Ģermānijā" kā Aistus. Aistus piemin arī Jordāns savā "De Origine Actibusque Getarum". Prūšu vārds kā ''Bruzi, Brūs'' minēts 9. un 10.gs. vācu un arābu rakstos. Citos viduslaiku avotos atrodami šādi varianti: ''Pruzze, Pruze, Bruzi, Boruzi''.

==Senvēsture==  

* Prūšu lingvistiskās kopienas robežas 12. un 13.gs ziemeļos veidoja poļiem. Duisburgas Pēteris min vienpadsmit Prūsijas novadus, bet dažādos avotos zemju skaits atšķirās. Tradicionāli par prūšu zemēm tiek uzskatītas : ordeņa ienākšanai vetējie prūši jau bija pa lielai daļai apkauti, izspiesti vai daļēji pārpoļoti.

==Prūšu reliģija==

* Prūšu reliģija "Drūwis" (tieš. tulk. - ticība) bija uz baltu mitoloģijas bāzes veidojusies reliģija, ar reliģisko centru Rāmavā, galvenais ticības lietās bija Krīvs Kirwaitis, jeb Krīvu Krīvs (Kriwo Kriweto). Rāmavā pielūdza Parkūnu, Potrimpu un Pikolu. 

==Agrīnās sadursmes==

* Savstarpējas sadursmes starp prūšiem un apkārtējām tautām bija notikušas periodiski un visu laiku, bet bez īpašām sekām. Situācija sāka mainīties 10. gadsimta beigās, kā galveno pagrieziena punktu minot Prāgas Adalberta ierašanos Prūsā, un neveiksmīgo darbību. Adalberts neskatoties uz to, ka prūši lūdz to doties prom un nekad neatgriezties, tomēr atgriežas Prūsā, par ko prūši viņam nocērt galvu 997. gadā. Boļeslavs I izpirka Adalberta līķi par zeltu, pēcāk apbedīja Gņezno katedrālē. Adalberta pēctecis Bruno no Kverfurtas piedzīvoja tādu pašu likteni 1009. gadā, pierādīdams miermīlīgas kristianizācijas neiespējamību. 

* Turpmākos 200 gadus Boļeslava IV vadīto armiju, kaujā krīt arī viņa brālis Sandomiras Henrijs. Otrs, Kazimira II vadītais karaspēks spiests atkāpties un slēgt mieru, kas pastāv starp poļiem un prūšiem līdz 1194. gadam. Līdz 1223. gadam Prūsai, galvenokārt Sembai, uzmācās Dānijas karaļa Valdemāra II atbalstītās sirotāju vienības.

* 1206. gadā Prūsas bīskapam Kristiānam no Olīvas (faktiski tikai Kulmas bīskapam) ar dāņu un poļu atbalstu bija izdevies kristīt daļu no Kulmas un Pomerānijas iedzīvotājiem. Tas savukārt izsauca prūšu pretreakciju un tie 1215. gadā iebrūk Kulmā, Lubavā un Pomerānijā - piespiežot jaunkristītos atkrist no kristietības. 

==Krusta karu prelūdija==

* 1217. gadā Pāvests izdod bullu, kas atļauj bīskapam Kristiānam uzsākt krusta karu Prūsijā.

* 1218. gadā Prūši iebrūk Kulmā un Mazovijā izlaupot un nopostot vairāk nekā 300 baznīcas un katedrāles. Mazovijas Konrāds bija spiests atpirkties samaksājot milzīgu izpirkumu. Tas savukārt tikai iedrošināja prūšus, parādot viņa nespēju aizstāvēties. 

* 1219. gadā Mazovijā sāk savākties kopā bruņinieki un augstmaņi no visas Eiropas. Tas tā turpinās līdz 1222. gadam. 

* Līdz 1223. gadam tiek atjaunots Kulmas cietoksnis. Tā, kā lielākā daļa krustnešu bija atgriezušies savās zemēs - Kulma un Mazovija tiek nopostītas vēl vienu reizi, šoreiz Mazovijas Konrādam pat jāmūk uz Plockas cietoksni. Prūši izsiro pat Gdaņskas apkārtni. 

* 1225. gadā Mazovijas Konrāds un Bīskaps Kristiāns nolīgst 14 vācu bruņiniekus militārā ordeņa dibināšanai. Tā radās pirmais katoliskais bruņinieku ordenis, kas vērsa savus ieročus pret prūšiem. Pāvests apstiprina ordeni 1228. gadā un tas iegūst nosaukumu Vācu ordeni, tas nekad nepārsniedza 35 pilntiesīgu bruņinieku skaitu. Sākumā Dobrinas ordenim gan izdevās izspiest prūšus no Kulmas, bet pretuzbrukums pret tiem un Mazovijas Konrāda vienībām, iznīcināja gandrīz visu Dobrinas ordeni, atlikušie aizbēga uz Pomerāniju. Arī Kastīlijas Katlavas ordeņa Gdaņskā izvietotais spārns bija nespējīgs kaut ko izdarīt.

* 1226. gadā bīskaps Kristiāns un Mazovijas Konrāds ar Mazovijas augstmaņu piekrišanu prūšu pakļaušanai un kristianizēšanai aicināja talkā militāri reliģisko Vācu ordeni. Vācu ordenis vienojās gan ar Vācu Svētās Romas impēriju, gan Mazoviešiem, par to, ka tam pienākās Kulma un visi tālākie iekarojumi.

* 14. Gadsimta Hroniķis, Peteris no Dusburgas atzīmēja, ka jebkura prūšu zeme varēja savākt vismaz 2000 kavalēristu, Semba 4000 un 40,000 citu karavīru, Sudāva "pārspēja citus ne tikai ar paradumu cēlumu, bet arī ar varenību un bagātību. Pat viņi turēja sešus tūkstošus jātnieku un milzum daudz citu karotāju". <ref>http://rikoyota.oh.lv/?ct=petr Chronica terrae Prussiae (latviski)</ref> <sup>(Skaits iespējams pārspīlēts, bet vienalga Prūsijā, it sevišķi Sembā, bija daudz lielāks apdzīvotības blīvums, nekā pārējā Baltijā. Arī vācu hroniku liecības rāda par lielāku bruņinieku skaitu kaujās, nekā Livonijā.)</sup> 

* Iesākumā Vācu ordenis ieradās ar nelieliem spēkiem un uzcēla Fogelsangas pili - Vislas kreisajā krastā, iepretim nākotnes Toruņai. Ik pa brīdim veic sīkus uzbrukumus pāri Vislai.

==Krusta kari==

* Tikai 1233. gadā sākās pirmās spēcīgās sadursmes, kad Vācu ordenis izveido Marienverderes pili, sagrupē 10 000 karavīru iebrukumam Prūsijā un Pamedes iekarojumam. Arī pomerānijas hercogs Svantepolks II piedalās kara darbībā ar mazāku armiju. Ziemā (1233-1234) pēc smagas kaujas prūši tiek sakauti un ir spiesti atkāpties.

* Sākotnēji bīskaps Kristiāns vēlējās 2/3 no iekarotajām Kulmas un Pamedes zemēm, bet beigās ieguva 1/3 un speciālas privilēģijas. Vācu ordenis panāca arī Dobrinas ordeņa pievinošanu, par ko savukārt sagāja naidā ar Mazovijas Konrādu, kas no tā brīža vairs neatbalstija krusta karotājus.

* Līdz 1242. gadam Vācu ordenis pa lielai daļai ir iekarojis Kulmu, Lubavu, Pamedi, Pagudi, Vārmi, Bārtu un Nātangu.