thumb|Orenburg Cossacks on camels

'''The Orenburg Cossack Host''' (), a part of the Cossack population in pre-revolutionary Russia, located in the Orenburg province (today's Orenburg Oblast, part of the Chelyabinsk Oblast and Bashkortostan). 

After having constructed Iset, Samara and other places and created the Orenburg non-regular corps in 1748. In 1755, a part of it was transformed into the Orenburg Cossack Host (or Voisko) with 2,000 men.   

In 1773&mdash;1774, the Orenburg Cossacks took part in settlements in the Southern Urals were incorporated into the Orenburg Cossack Host (except for the Ural Cossacks). A decree of 1840 established the borders of the Host and its composition (10 cavalry regiments and 3 artillery battalions). In the mid-19th century, the Cossack population of this region equaled 200,000 people. 

The Orenburg Host participated in the Russo-Swedish War of 1788–1790, and later - in all of the wars that Russia waged in order to conquer Central Asia.

The Orenburg Host consisted of 2 districts, or ''okrugs'' (after 1878 - 3 departments, or ''otdels''). In 1916, the Cossack population of this region equaled 533,000 people on a land of 7,45 million desyatinas. One desyatina equaled 2,7 acres (11,000&nbsp;m²). In the peaceful years of the early 19th century, the Orenburg Cossack Host supplied 6 cavalry regiments, 3 artillery battalions, 1 cavalry battalion, 1 sotnya (100 men) of guards and 2 detached sotnyas. During World War I, the Orenburg Cossack Host supplied 18 cavalry regiments, 9,5 artillery battalions, 1 cavalry battalion, 1 sotnya of guards, 9 unmounted sotnyas, 7,5 reserve sotnyas and 39 detached and special sotnyas (the total of 27,000 men).  
 
After the October Revolution of 1917, the leadership of the Orenburg Cossack Host  under the command of Ataman Alexander Dutov fought against the Soviets. The poorer Cossacks joined the ranks of the Red Army. The 1st Orenburg Cossack Socialist Regiment took part in the Ural Army Campaign of 1918.

thumb|
'''Оренбурзькі козаки''', '''Оренбурзьке козаче війско''' частина козацтва в дореволюційній Росії, що розміщувалася в Оренбурзькій губернії (нині Челябінської області і Башкортостан). 

Після початку будівництва Оренбурзьких укріплених ліній (1734) для їх оборони і колонізації краю і заснування Селянській війні під керівництвом Е. І. Пугачова. У 1798 в Оренбурзьке козаче військо були включені всі козачі поселення на Південному Уралі, окрім уральських козаків. Положенням 1840 були визначені межі військової землі і встановлений склад війська в 10 кінних полків і 3 артилерійських батареї (всього населення в середині 19 ст. складало близько 200 тис. чіл.).

Оренбурзьке козаче військо вперше брало участь в російсько-шведській війні 1788—90, а потім у всіх війнах, які вела Росія, і в завоюванні Середньої Азії. 

Оренбурзьке козаче військо складалося з 2 округів (з 1878 з 3 відділів). У 1916 козаче населення налічували 533 тис. чіл., військова земля — 7,45 млн. десятини. У мирний час на початку 20 ст. Оренбурзьке козаче військо виставляло 6 кінних полків, 3 артилерійських батареї, 1 кінний дивізіон, 1 гвардійська і 2 окремих сотні. Під час І світової війни 1914—18 воно виставило 18 кінних полків, 9,5 батарей, 1 кінний дивізіон, 1 гвардійська сотня, 9 піших сотень, 7,5 запасних і 39 окремих і особливих сотень (всього 27 тис. чіл.). 

У 1920 було ліквідовано у зв'язку з скасуванням козацтва, як класу.