{{Infobox Band
| band_naam     = King Crimson
| afbeelding    = 
| onderschrift  = 
| jaren_actief  = 1969-1974, 1981-1984, 1994-heden
| oorsprong     = Engeland
| huidige_leden = Robert Fripp, Adrian Belew, Tony Levin, Pat Mastelotto, Gavin Harrison
| oud_leden     =
| muziek genre  = Progressieve rock, symfonische rock,fusion, hardrock
| record label  = 
| manager       = 
| andere acts   = 
| website       = 
| imdb          = 
| bezetting     = 
| functie1      = 
| lid1          = 
| functie2      = 
| lid2          = 
| functie3      = 
| lid3          = 
| functie4      = 
| lid4          = 
| functie5      = 
| lid5          = 
| functie6      = 
| lid6          = 
| functie7      = 
| lid7          = 
| functie8      = 
| lid8          = 
| functie9      = 
| lid9          = 
| functie10     = 
| lid10         = 
| functie11     = 
| lid11         = 
| functie12     = 
| lid12         = 
| oudfunctie1   = 
| oudlid1       = 
| oudfunctie2   = 
| oudlid2       = 
| oudfunctie3   = 
| oudlid3       = 
| oudfunctie4   = 
| oudlid4       = 
| oudfunctie5   = 
| oudlid5       = 
| oudfunctie6   = 
| oudlid6       = 
| oudfunctie7   = 
| oudlid7       = 
| oudfunctie8   = 
| oudlid8       = 
| oudfunctie9   = 
| oudlid9       = 
| oudfunctie10  = 
| oudlid10      = 
| oudfunctie11  = 
| oudlid11      = 
| oudfunctie12  = 
| oudlid12      = 
}}
'''King Crimson''' is een Britse rockband rond gitarist Robert Fripp. De band werd opgericht in 1969 en geldt als een van de uitvinders van de progressieve rock. De carrière van de band wordt regelmatig onderbroken door wisseling van personeel; ook wordt de groep regelmatig opgeheven om even regelmatig weer van start te gaan. De albums genoemd onder de MK-secties zijn de studioalbums.

==MK1==
De eerste versie van King Crimson is een feit als Greg Lake in december 1968 naar Londen verhuist na een verzoek van Michael Giles en Fripp. Zij zitten als geraamte van Giles, Giles & Fripp met Ian McDonald zonder basgitarist en zanger. Begin januari 1969 wordt dan definitief het startsein gegeven voor de band. Peter Sinfield wordt gevraagd de teksten te leveren en wordt ook ingeschakeld voor de lichteffecten bij live-optredens. Het eerste concert vindt plaats op 9 april 1969 in Londen. De samenstelling is dan als volgt:
*Robert Fripp - gitaar
*Greg Lake - basgitaar en zang
*Ian McDonald - fluit, saxofoon, mellotron en zang
*Michael Giles - drums
*Peter Sinfield - teksten en lichtshow

De band wordt genoemd naar een al gereed zijnde compositie "The Court of The Crimson King". De muziek leunt zwaar op de Mellotron.  

De groep breekt echt door als zij optreden in het voorprogramma van de Hyde Park, Londen. De schatting van het aantal toeschouwers loopt uiteen van 250.000 tot 500.000. De opnamen voor het eerste album zijn dan al begonnen; op 12 juni 1969 wordt in de studio een versie opgenomen van 21st Century Schizoid Man; deze laten een melodieuze en tegelijk deels improviserende groep horen. Het enige album dat de groep in deze samenstelling aflevert is ''In the Court of the Crimson King''. Het wordt later gezien als een standaardwerk binnen de progressieve rock en is tevens een standaardwerk voor liefhebbers van de klanken van de Mellotron. Het album was een succes doordat muziek, teksten, maar ook hoesontwerp geheel bij elkaar aansloten.

===Discografie===
*In the Court of the Crimson King.

==Tussenperiode==
Als ''In the Court of the Crimson King'' wordt uitgegeven valt King Crimson al uit elkaar. Zowel McDonald als Giles besloten de groep te verlaten, terwijl Lake aankondigde te zullen vertrekken zodra de opnames voor het volgende album ''In the Wake of Poseidon'' zouden zijn voltooid om samen met Jon Anderson (Yes) en pianist Keith Tippett, werd einde 1970 het derde album ''Lizard'' opgenomen. 

===Discografie===
* In the Wake of Poseidon en Lizard.

==MK2==
Na Lizard bestond de kern van King Crimson alleen nog uit Fripp, Sinfield en Collins; er moest dus gezocht worden naar musici. Ian Wallace herinnert zich in cd het volgende. Hij woonde een tijdlang in een appartement dat eigendom was van Keith Emerson. Emerson zat ook bij EG-Management en vernam dat King Crimson een drummer zocht; hij solliciteerde en werd aangenomen. Toen die beslissing viel hoorde hij pas dat het nog onzeker was dat King Crimson verder zou gaan. Als zanger werd Boz Burrell aangenomen. Toen nog op zoek naar een bassist; die werd al snel gevonden. Die liet echter weten geen belangstelling meer te hebben en King Crimson moest opnieuw zoeken. De basgitaar lag er echter nog en Boz begon er aan te plukken. Fripp, Sinfield, Collins en Wallace dachten: iets is beter dan niets en Boz werd dus de bassist.

De samenstelling van de groep bleek niet optimaal; de heren zaten niet allemaal op de juiste plaats. Fripp en Sinfield begonnen erg de baas te spelen. De rest zat er een beetje treurig bij als de opnamen klaar waren. De bom barstte toen Mel Collins met een compositie aankwam, maar Fripp deelde mee een veel betere compositie te hebben en wees de compositie van Collins af. Januari 1972 viel het doek voor deze versie van King Crimson; al eerder was Sinfield door Fripp de laan uitgestuurd. De teksten aangeleverd door Sinfield vielen niet meer goed bij Fripp. Er stond echter nog een tournee in de Verenigde Staten op het programma. De liveopnamen van deze tour geven een beeld dat de heren muzikaal prima met elkaar overweg konden. Aan het eind van die tournee kon Fripp weer opnieuw beginnen.

===Discografie===
*Islands

==MK3==
Al in juli 1972 slaagde Fripp er echter in wederom een nieuwe bezetting samen te stellen, bestaande uit Bill Bruford (drums, ex-Yes), John Wetton (zang en bas, ex-Family), David Cross (viool en toetsen) en Jamie Muir (percussie). Als nieuwe tekstschrijver werd Richard Palmer-James aangetrokken. Dit zou de meest stabiele bezetting van KC tot dan toe worden; met uitzondering van Muir, die in 1973 vertrok, bleven de leden drie albums lang bij elkaar. Op het eerste hiervan, ''Larks' Tongues in Aspic'' uit 1973, sloeg KC een meer experimentele richting in dan ooit. Waar de eerste albums vaak gedomineerd werden door het bombastische geluid van de mellotron stond bij het nieuwe KC virtuositeit voorop dat zich uitte in subtiliteit in zowel ballads als stevige nummers. Deze richting kreeg een vervolg op de opvolger ''Starless and Bible Black'' uit 1974Dit album bestaat uit liveopnames uit o.a Amsterdam , najaar 1973 en is later in de studio bewerkt.. Datzelfde jaar verscheen het album ''Red''. Hoewel Cross de band toen al verlaten had is hij op het album nog wel te horen, net als oud-leden Collins en McDonald, waarvan de laatste van plan was om permanent terug te keren bij de band. 

Ondanks het grote artistieke succes van de laatste drie albums, de terugkeer van medeoprichter McDonald en het vertrek van Cross, die om onduidelijke redenen als zwakke schakel in de band werd beschouwd, besloot Fripp later dat jaar de groep te ontbinden. In USA met liveopnamen uit 1974. Op deze opnamen werd het vioolspel van David Cross in de studio vervangen door dat van Camel, Wetton vertrok naar U.K. en Asia. Bruford vormde de band U.K.. Fripp werkte samen met Brian Eno en speelde daarnaast op platen van David Bowie, Peter Hammill en Peter Gabriel. Cross verdween in het anonieme sessiecircuit om pas in de jaren '80 weer op te duiken met eigen platen.

===Discografie===
* Red.

==MK4==
Na zeven jaar stilte vindt Robert Fripp weer de gelegenheid en moed (?) King Crimson weer op te richten. Uit de vorige formatie blijft Bill Bruford op drums spelen, maar komen Adrian Belew (gitaar en zang) en Tony Levin de groep versterken. Levin speelde dan al een aantal jaren bij Peter Gabriel; Belew komt vanuit de band van Frank Zappa en Talking Heads. De Mellotron is inmiddels geheel verdwenen en de muziek wordt een stuk ritmischer. 

King Crimson was in de MK3-bezetting enorm populair en men voelde dan ook een behoorlijke druk op dezelfde manier door te gaan, terwijl juist Bruford een man is die steeds vernieuwingen wenst. Om onder die druk uit te komen, begint men concerten te geven onder de naam Discipline; ook het eerste in die samenstelling opgenomen album zal ook zo heten. De invloed van Belew is in Discipline nog matig. Na de tournee voor dat album gaan de heren begin 1982 opnieuw de studio in. Dat gaat niet van een leien dakje. Belew eist steeds meer en ontpopt zich als leider van de band. Dat is tegen het zere been van Fripp, die tijdens de opnamen wegloopt. Hier had het einde kunnen komen van MK4. Fripp komt echter na een aantal dagen weer terug en Beat wordt opgenomen. Nu nog (2006) vindt Fripp het album slechter dan Discipline, terwijl Belew dat andersom vindt. Fripp heeft zich niet bemoeid met de mix van het album. De tournee volgend op Beat laat van die meningsverschillen niets horen, King Crimson is goed op elkaar ingespeeld.

{{Yhtye
 | nimi            = King Crimson
 | logo            = 
 | logon leveys    = 250px
 | aloitusvuosi    = 1969
 | lopetusvuosi    = 1974, 1981-1984, 1994-
 | kuva            = Robert_Fripp.jpg
 | leveys          = 250px
 | kuvateksti      = Robert Fripp kiertueella King Crimsonin kanssa vuonna 2007.
 | päätyylilaji    = rockmusiikki
 | tyylilajit      = progressiivinen rock<br>kokeellinen musiikki<br>taiderock<br>fuusiojazz
 | kotipaikka      = Iso-Britannia
 | laulukieli      = englanti
 | kotisivu        = [http://www.dgmlive.com www.dgmlive.com]
 | jäsenet         = 
<!--              -->
<!--              -->
<!--              -->
<!--              -->
 | entiset jäsenet = 
 | levy-yhtiö      = 
}}

'''King Crimson''' on Isosta-Britanniasta lähtöisin oleva yhtye, joka on progressiivisen rockin ensimmäisiä ja tärkeimpiä edustajia. Sen perustivat kitaristi Robert Fripp ja rumpali Michael Giles vuonna 1968. Yhtyeen kokoonpano on vaihdellut useita kertoja sen perustamisen jälkeen, mutta yhtye esiintyy ja nauhoittaa uutta materiaalia edelleen.

Yhtye löi itsensä läpi vuonna progelevyksi, vaikka esimerkiksi The Beatlesin musiikki sisälsi paljon musiikillisia kokeiluja jo aikaisemminkin. Levyn kuuluisin kappale on "21st Century Schizoid Man", josta moni yhtye on tehnyt coverversion. Britannian entinen pääministeri Tony Blair on maininnut pitävänsä kappaletta maailman parhaana.

Yhtyeen ainoa pysyvä jäsen perustamisesta lähtien on ollut Robert Fripp, vaikka hän ei luonnehdikaan itseään yhtyeen varsinaiseksi johtajaksi. Frippin tulkinnan mukaan King Crimson on ”tapa tehdä asioita”.

==Juuret==

Robert Fripp ja Michael Giles alkoivat miettiä King Crimsonin perustamisesta marraskuussa 1968 vähän ennen lyhytaikaisen ja huonosti menestyneen Giles, Giles, and Fripp -yhtyeen hajoamista. Ensimmäisenä jäsenenä uutteen yhtyeeseen liittyi laulaja-kitaristi Greg Lake, jonka tehtäviksi vakiintuivat laulu ja basson soitto. Pian kokoonpanoon liittyivät laulujen sanoittaja Peter Sinfield ja Ian McDonald (kosketinsoittimet, mellotron, puhaltimet).

Yhtye piti ensimmäiset harjoitukset tammikuussa 1969. King Crimsonin ensimmäinen albumi ''In the Court of the Crimson King'' muotoutui julkaisukuntoon myöhemmin samana vuonna. Aluksi King Crimson kiersi esiintymässä ympäri Britanniaa, ja myöhemmin kiertue eteni Yhdysvaltoihin. Yhtye esiintyi samoilla esiintymislavoilla useiden sen ajan suosittujen muusikoiden ja yhtyeiden kanssa, joita olivat mm. Iron Butterfly, Janis Joplin, The Rolling Stones ja Fleetwood Mac. Yhtyeen sisäiset ongelmat kuitenkin lisääntyivät, ja Ian McDonald ja Michael Giles jättivät yhtyeen joulukuussa 1969 jatkaakseen soolourilla. Vuonna 1976 McDonald oli perustamassa suosittua pop-yhtyettä Foreigneria.

==1970-luku==

Seuraavien kahden vuoden aikana King Crimsonin kokoonpano vaihteli tiheään. Aluksi yhtyeen kolme jäljelle jäänyttä jäsentä Fripp, Sinfield ja Lake yrittivät jonkin aikaa jatkaa yhteistyötä, ja maaliskuussa 1970 yhtye julkaisi singlen "Cat Food/Groon". Samoihin aikoihin alettiin työstää materiaalia King Crimsonin seuraavaa albumia ''In the Wake of Poseidon'' varten. Uutena jäsenenä yhtyeeseen liittyi Mel Collins (saksofoni ja huilu). Lisäksi basisti Peter Giles esiintyi useilla levyn raidoilla. Greg Lake lähti King Crimsonista perustaakseen Emerson, Lake & Palmer -yhtyeen. Niinpä King Crimsonilla ei ollut vakituista laulajaa ennen Gordon Haskellia (laulu ja basso), joka liittyi yhtyeeseen kolmatta albumia ''Lizard'' valmisteltaessa. Rumpalina toimi Andy McCullogh, ja Yes-yhtyeen Jon Anderson lauloi levyn yhdellä kappaleella. Hiukan ennen ''Lizard''-albumin julkaisua Haskell ja McCullogh kuitenkin erosivat yhtyeestä, jolloin King Crimsonista puuttuivat laulaja, basisti sekä rumpali.

Fripp ryhtyi järjestämään koe-esiintymisiä saadakseen uudet muusikot eronneiden
tilalle. Rumpaliksi valittiin Ian Wallace ja laulajaksi Boz Burrell. Kuunneltuaan yli kahdenkymmenen basistin koe-esiintymisiä Fripp päätti ryhtyä opettamaan Boz Burrelille, kuinka bassokitaraa soitetaan. King Crimsonin neljäs albumi ''Islands'' julkaistiin pitkän kiertueen aikana vuonna 1971. Saman vuoden lopulla King Crimsonin ja sen pitkäaikaisen sanoittajan Peter Sinfieldin tiet erosivat. Yhtyeen muut jäsenet lähtivät kuitenkin kiertueelle, jonka jälkeen jäljelle jääneet jäsenet olivat päättäneet hajottaa yhtyeen jälleen kerran. Myöhemmin Fripp koosti senaikaisen yhtyeen live-äänityksiä ''Earthbound''-levylle.

Pian ''Earthbound''-kiertueen jälkeen Fripp alkoi jälleen kerran etsiä uusia jäseniä yhtyeeseensä. Ensimmäinen uusi jäsen oli Jamie Muir, improvisointia harrastava lyömäsoittaja, jota Fripp oli harkinnut jäseneksi jo jonkin aikaa. Seuraava uusi jäsen oli Frippin yliopistoajoiltaan tuntema vokalisti ja basisti John Wetton, joka oli aiemmin soittanut Family-yhtyeessä. Fripp oli harkinnut Wettonin värväämistä jo edelliseen kokoonpanoon, mutta suunnitelma ei toteutunut. Nyt kun King Crimsonia oltiin jälleen luomassa tyhjästä, oli tilaisuus liittymiseen otollinen.

Seuraavana yhtyeeseen liittyi rumpali Bill Bruford, joka päätti jättää taakseen kaupallisesti menestyvän Yes-yhtyeen ja liittyi mieluummin kohtalaisen epävakaaseen ja ennalta-arvaamattomaan King Crimsoniin omien taiteellisten pyrkimystensä vuoksi. King Crimson tarjosi hänelle paremmat mahdollisuudet musiikillisiin kokeiluihin, ja toiseksi Bruford oli hyvin kiinnostunut yhteistyöstä lyömäsoittaja Jamie Muirin kanssa. Lopuksi mukaan valittiin viulisti ja kosketinsoittaja David Cross, jonka panoksen toivottiin täydentävän yhtyeen musiikillista ilmaisua. Yhteiset harjoitukset aloitettiin loppuvuodesta 1972, ja uusi albumi ''Larks' Tongues in Aspic'' julkaistiin alkuvuodesta 1973. Loppuvuoden yhtye kiersi konsertoimassa Britanniassa, Euroopassa ja Yhdysvalloissa.

King Crimsonin musiikki kyseisenä ajanjaksona muistutti läheisesti heavy metalia, joka kehittyi pääasiassa Yhdysvalloissa ja Britanniassa. Tästä osoituksena olivat Frippin aggressiivinen ja kovaääninen kitarointi, Brufordin voimakas rumputyöskentely yhdistettynä Wettonin usein raskaaseen säröllä varustettuun bassonsoittoon.

Muir jätti yhtyeen vuoden 1973 alkupuolella. Todellinen syy hänen eroonsa kävi ilmi vasta vuosien jälkeen. Yhtyeen muut jäsenet jatkoivat kiertuetta ja ryhtyivät samalla kokoamaan uutta materiaalia tulevaa ''Starless and Bible Black'' -levyä varten. Levy saatiin valmiiksi alkuvuodesta 1974. Pääosa levyn materiaalista nauhoitettiin vuoden 1973 kiertueen konserteissa. Yleisön äänet editoitiin kuitenkin pois. Levyn kappaleista vain kaksi, "The Great Deceiver" ja "Lament", on nauhoitettu kokonaan studioissa. Lisäksi osa kappaleesta "The Night Watch" on äänitetty studiossa. Näin ollen ''Starless and Bible Black'' -levyllä korostuu King Crimsonin live-esiintyminen, vaikkei sitä mainita levyn kansiteksteissä. Frippin mielestä äänityksissä ei koskaan tavoitettu kyllin hyvin live-esitysten todellista tunnetta ja energiaa. Seuraava konserttimateriaaliin pohjautuva levy, ''USA'', nauhoitettiin pian ''Starless and Bible Black'' -levyn jälkeen, mutta se julkaistiin vasta vuonna 1975.

Viulisti David Crossin asema yhtyeen riveissä alkoi vähitellen käydä hankalaksi. Hänen viulunsoitollaan oli ollut merkittävä osa kokoonpanon alkuvaiheessa. King Crimsonin musiikki alkoi kuitenkin kehittyä yhä kovaäänisemmäksi, jolloin Crossista tuntui, että hänen viulunsoittonsa jäi muun musiikin jalkoihin. Vähitellen hänen musiikillinen panoksensa rajoittui kosketinsoittajan osaan, minkä jälkeen hän lopulta jätti yhtyeen. Jäljelle jäänyt trio ryhtyi äänittämään seuraavaa studioalbumia ''Red''.

''Redillä'' vierailevat muun muassa Robin Miller (oboe), Marc Charig (kornetti) ja King Crimsonin entinen jäsen Mel Collins (sopraanosaksofoni). Cross on edelleen mukana kappaleella "Providence", joka nauhoitettiin Rhode Islandilla sijaitsevalla samannimisellä paikkakunnalla. King Crimsonin alkuperäisjäsen Ian McDonald osallistui myös levyn tekoon soittaen alttosaksofonia, tosin vain sessiomuusikkona. Suunnitelmissa oli myös paluu täysjäseneksi. Näihin aikoihin Frippin mielenkiinto suuntautui yhä enenevässä määrin mystikko George Gurdijeffin kirjoituksiin. Fripp jopa puhui siitä, että McDonald voisi korvata hänet yhtyeessä. Jo toisen kerran yhtyeen historiassa Fripp harkitsi yhtyeestä lähtöä toivoen sen kuitenkin jatkavan edelleen toimintaansa.

''Redin'' aikainen kokoonpano ei lähtenyt kiertueelle. Kaksi kuukautta ennen ''Redin'' julkaisua Fripp ilmoitti yllättäen, että King Crimson oli "lakannut pysyvästi olemasta". Näytti siltä, että King Crimson oli ''Redin'' myötä tullut tiensä päähän. Niin ei kuitenkaan käynyt. Kyseessä oli vain yhden aikakauden päätös.

==1980-luku==
Alkuvuodesta 1981 Fripp ja Bruford alkoivat harkita uutta yhtyettä, jonka nimi tulisi olemaan Discipline. Kaksikko etsi basistia jonkin aikaa tuloksetta, kunnes paikalle saapui Tony Levin, joka oli tunnettu sessiomuusikko ja tehnyt yhteistyötä muun muassa John Lennonin, Yoko Onon ja Peter Gabrielin kanssa. Levin oli itse asiassa yksi Frippin ensisijaisista basistiehdokkaista, mutta Fripp ei tiennyt Levinin olevan tuolloin käytettävissä.

Samoihin aikoihin Fripp otti yhteyttä kitaristi Adrian Belewiin, joka oli tuolloin kiertueella Talking Heads -yhtyeen kanssa. Aiemmin Belew oli soittanut muun muassa Frank Zappan ja David Bowien yhtyeissä. Fripp ei ollut aiemmin soittanut toisen kitaristin kanssa samassa yhtyeessä, joten päätös etsiä toista kitaristia kokoonpanoa varten antoi viitteitä siitä, että Fripp pyrki luomaan uudelle yhtyeelle soundin, joka olisi täysin erilainen kuin King Crimsonissa oli aiemmin totuttu. Belew oli puolestaan imarreltu. Hän päätti liittyä uuteen yhtyeeseen heti Talking Headsin kiertueen päätyttyä.

Kokoonpanon harjoitusten ja alustavien äänitysten aikoihin vuonna 1981 Frippistä alkoi kuitenkin tuntua siltä, että yhtye oli itse asiassa King Crimson, vaikka hän oli alun perin päättänyt kutsua yhtyettä nimellä Discipline. Yhtyeen muut jäsenet olivat samaa mieltä kuin Fripp, ja niin King Crimson oli uudelleensyntynyt. Kokoonpano julkaisi kolme albumia: ''Discipline'', ''Beat'' ja ''Three of a Perfect Pair''. Belew vastasi lauluosuuksista ja pääosin myös sanoituksista. Näin ollen Adrian Belew oli King Crimsonin historian ensimmäinen laulaja, joka ulkopuolisen sanoittajan sijasta teki sanoitukset itse.

Senhetkisen King Crimsonin musiikki muistutti niin sanottua musiikin uutta aaltoa. Tämä lienee seurausta Belewin työskentelystä Talking Headsissä. Kyseistä yhtyettä luonnehditaan usein tämän musiikillisen suuntauksen alulle panijaksi. Frippin aikeena oli luoda soundi, jota voisi luonnehtia rock-gamelaniksi. Erityispiirteenä olisi kahden kitaran välinen rytmillinen vuoropuhelu, joka on toteutettu muun muassa soittamalla kahta eri tahtilajia samanaikaisesti päällekäin. Samankaltaisia musiikillisia piirteitä ilmenee indonesialaisten gamelan-kokoonpanojen soitannassa.

''Three of a Perfect Pair'' -levyn jälkeen King Crimson hajosi jälleen useiksi vuosiksi. Tuolloin Fripp vietti paljon aikaa lakituvassa kiistellen levy-yhtiönsä kanssa muun muassa oman tuotantonsa tekijänoikeuksista. Oikeuskiistojen seurauksena Fripp lopulta perusti oman levy-yhtiön Discipline Global Mobilen, jonka kautta King Crimsonin tulevat levyt julkaistiin. Lisäksi yhtiö on julkaissut monien muiden artistien tuotantoa. King Crimsonin pitkän hiljaiselon aikana Fripp myös keskittyi kitaransoiton opetukseen ja toimi muissa erilaisissa musiikillisissa sivuprojekteissa.