{{משרד ממשלת ישראל
|תמונה=200px|
|שרה=ציפי לבני
|תאריך כניסה=18 בינואר 2006
|מנכ"ל=אהרון אברמוביץ'
|שנת הקמה=1948
|אתר המשרד=http://www.mfa.gov.il
}}

'''משרד החוץ''' בישראל, כבמדינות אחרות בעולם, עוסק בגיבוש מדיניות החוץ של הממשלה, בביצועה ובהסברתה - המשרד מטפל בניהול יחסיה הבינלאומיים של המדינה. המשרד מייצג את המדינה בפני ממשלות זרות וארגונים בינלאומיים שוקד על קידום קשרי הכלכלה, התרבות והמדע ומקדם את שיתוף הפעולה עם ארצות מתפתחות. המשרד גם משמש ככלי מרכזי בטיפוח הקשרים עם הקהילות היהודיות בתפוצות. המשרד פועל בכמה מוקדים, דרך המשרד הראשי הממוקם בקרית הלאום בשגרירויות וקונסוליות. 

בראש המשרד עומד '''שר החוץ''', והוא האחראי על הניהול התקין של המשרד, ועל ביצוע מדיניות חוץ בצורה הטובה ביותר. בעיצוב וגיבוש של מדיניות החוץ יש השפעה רבה לראש הממשלה (השפעה רבה מהשפעתו של משרדי ממשלה אחרים), ולעתים מבצע ראש הממשלה מהלכים מדיניים חשובים באופן עצמאי, או תוך שיתוף מזערי של משרד החוץ.

משרד החוץ אמון גם על ההסברה ויצירת תדמית חיובית לתקשורת, נמתחה ביקורת רבה על תפקודו של מערך ההסברה במשרד החוץ. בשנים האחרונות נעשו מאמצים לשפר את מערך ההסברה ולתקן את הליקויים, אך נשמעות עדיין ביקורות על תפקוד חובבני ומחסור בתקציבים.

משרד החוץ הישראלי אחראי על שלומם של הישראלים המצויים בחו"ל: שליחי מדינה, אנשי עסקים ומטיילים. כאשר מתרחש אסון בחו"ל, מקים משרד החוץ חדר מצב ובו הוא עוקב אחר מצב הישראלים בארץ שנפגעה ומעדכן את משפחותיהם בארץ. 

==שרי החוץ==

שר החוץ הוא העומד בראש משרד החוץ. דרך הניהול המיניסטריאלי של המשרד, הוא מחווה את מדינייות החוץ של ישראל בהתאם למדיניות הממשלה והקו המנחה של חתירה למען השגת יעדיה של ישראל בתחום מדיניות החוץ. מתפקידיו החשובים של שר החוץ הוא להיות דמות ייצוגית של ישראל בתחומה ומחוצה לה, כ"דיפלומט הראשון של ישראל" הוא מרבה לייצג את ישראל ועמדותיה בכנסים, פגישות אישיות ופגישות פיסגה בהם נוכחים אישים בכירים מעצבי מדיניות ודעת קהל.

לשכתו של שר החוץ מורכבת מעובדי אמון ועובדים מקצועיים. עובדי האמון הם העובדים אשר אינם עובדי משרד החוץ מן המניין וכל שר רשאי למנות אותם. העובדים המקצועיים הם עובדי משרד החוץ המושמים בלשכה לעבודה השוטפת. 

בהיותו אחד התפקידים הבכירים בממשלה, תיק שר החוץ היה בשליטתן הכמעט בלעדית של שתי מפלגות השלטון הגדולות: העבודה (על גלגוליה השונים) והליכוד. רבים מאלה שכיהנו בתפקיד שר החוץ כיהנו גם כראש ממשלת ישראל בתקופה אחרת בחייהם.

שרת החוץ הנוכחית של ישראל היא ציפי לבני, חברת כנסת ממפלגת קדימה.<ref>[http://www.mfa.gov.il/MFAHeb/ משרד החוץ של ישראל]</ref>

==שיקולים של מוסר במדיניות המשרד== 

 

למשרד החוץ תפקיד מכריע בכינון יחסים דיפלומטים עם מדינות בעולם, הידוקם ושימורם. תפקיד זה מוטל על אגפיו השונים של המשרד, אך נשען על שרי החוץ ושגרירי ישראל כגורמי מפתח כפי שמלמד העבר, ובכל אימת שהלה מייצגים את ישראל בעולם, הם פועלים לחזק ולהעמיק את קשריה של ישראל, עם מדינות שיש לישראל עימן יחסים דיפלומטים קיימים או עם מדינות איתן טרם הוכשרו היחסים.החלטותיהן של מדינות לניתוק או הגבלת היחסים הדיפלומטים עם ישראל נובעים ממניעים שונים, אידאולוגיים, ביטחוניים, כלכליים ודתיים. לאור זאת, אפשר לתמרן את מדיניותו של משרד החוץ לפעול באפיקים שונים, כדי ל"שכנע" את אותן המדינות בתועלת שבקיום יחסים משותפים או בקיומם של אינטרסים משותפים. יחסים בין מדינתיים של ישראל עם מדינות המבוססים על יחסי מסחר, מכירת נשק וטכנולוגיה וכיו"ב תורמים אף הם לחיזוק היחסים. 

עם זאת, ישנם קווים אדומים מוסריים בביצוע מדיניות החוץ , עליהם ישראל איננה מוכנה לעבור, אף על פי שהם פוגעים במטרותיה הבינלאומיים. מספר פעמים סירבה ישראל, בלחצם של נציגי משרד החוץ, למכור ולהעביר נשק אל גופים שונים בעולם, למשל לניקרגואה ולאל סלוואדור. בשנות השמונים ניסה להימנע משרד החוץ מתמיכה פומבית במשטרי האפרטהייד באפריקה. שיקולים אלה של ישראל מסכנים ופוגעים ביחסיה הדיפלומטים עם מדינות שונות. אולם, שיקולים מוסריים שגויים עשויים אף הם להוביל הסתבכות של ישראל בזירה הבינלאומית, כפי שהיה במבצע שלום הגליל, כאשר ניסתה ישראל לסייע למיעוט הנוצרי להגן על עצמו בלבנון.

==הקמת המשרד==

בטרם הוקם המשרד, הפעילות בנושא מדיניות החוץ רוכזה במחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, בראשה עמד משה שרת, לימים שר החוץ הראשון. ההחלטה על הקמת משרד החוץ נפלה בקיץ 1946 בישיבת הנהלת הסוכנות היהודית בראשות דוד בן-גוריון ומשה שרת. מלאכת ההקמה הוטלה על ד"ר ולטר איתן , דובר הסוכנות והמנכ"ל העתידי של המשרד. איתן הקים באותה שנה את המוסד להשתלמות שליד המחלקה המדינית. מוסד זה נועד להכשיר פקידים בכירים בשירות המדינה ובמשרד החוץ לכשיקום. תפקיד המוסד היה לחנך את בוגריו לתחום המגעים והקשרים עם גורמי חוץ. ב- 30 בינואר 1948 העבירו חניכי המוסד הצעה להקמת משרד החוץ העתידי של ישראל לעיונו של שרת. אף על פי שלא התקיים דיון על המסמך בסוכנות ולא התקבלה החלטה עליו, עם הכרזת המדינה, הוקם משרד החוץ על פי התוכנית. <ref>חלפון, א, קווים למבנה שירות החוץ של המדינה היהודית, ע' 8, מתוך: ר' יגר מ.(2002) </ref>

==מינויים וקידום עובדים במשרד==

עבודת משרד החוץ מחייבת מבנה וארגון שונים של כח אדם מאלה של יתר משרדי הממשלה. על פי הסדרים בין הנהלת המשרד לוועד העובדים ולנציבות שירות המדינה, נקבע כי בשירות המדיני ובשירות החוץ המינהלי לא ימונו עובדים למשרות בארץ ובחו"ל על פי מכרזים פנימיים, כנהוג בשאר משרדי הממשלה, אלא בידי ועדות מינויים של המשרד ('''ועדת מינויים עליונה''' ו'''ועדת מינויים שנייה'''). עם זאת, הממשלה יכולה למנות, על פי המלצת שר החוץ וחוות דעת נוספת של ועדת המינויים בנציבות שירות המדינה, 11 ראשי נציגויות דיפלומטיות. מינויים אלה פטורים ממכרז פומבי ואינם נדונים בוועדות המינויים של המשרד. 

'''ועדת המינויים העליונה''' מחליטה על מינויים לראשי נציגויות, בכפוף לאישור הממשלה, סמנכ"לים וראשי אגפים. '''ועדת המינויים השנייה''' מחליטה על מינויים בדרגות נמוכות יותר: עד ראש חטיבה בארץ ועד ציר בחו"ל, ובנוסף היא מחליטה גם על קידום עובדים - העלאה בדרגה או מעבר של עובד משירות לשירות. התקנון קובע ששיבוץ עובד בתפקיד או העברתו לתפקיד אחר טעונים אישורה של ועדת המינויים המתאימה. <ref>[http://www.mevaker.gov.il/serve/contentTree.asp?bookid=467&id=157&contentid=&parentcid=undefined&sw=1024&hw=698 דוח ביקורת מבקר המדינה על היבטים בפעילות משרד החוץ 2006]</ref> 

==אגפים תפקודיים במשרד==

האגפים התפקודיים, בשונה מן האגפים המרחביים אשר מחולקים לפי חלוקה גאוגרפית, מחולקים על פי התמחותם בנושא מסוים, כל אחד מן האגפים מרכז את הטיפול לפי התמחותו.<ref>[http://www.mfa.gov.il/MFAHeb/ משרד החוץ של ישראל]</ref>

===אגף תקשורת והסברה===

האגף אחראי על ההסברה במשרד. הוא מקיים את הקשר עם העיתונות הישראלית והכתבים הזרים, מספק ומפיץ מידע לגורמים הרלוונטיים, בכללם נציגויות וכתבים זרים, ועוסק בייצור חומר הסברה כתוב בנושאים שונים ובשפות שונות. האגף גם מנהל פרויקטים מיוחדים כמו משלחות נוער, קשר עם קמפוסים אוניברסיטאיים, שיגור מרצים והשתתפות בתערוכות ובמסעות יחסי ציבור. בנוסף, האגף מרכז את הטיפול בעיתונות העולם הערבי ובתקשורת הערבית. 

בשנת 1969,  בעקבות המלצתה של ועדה מקצועית לנושאי הסברה, החליט שר החוץ דאז אבא אבן על ארגון מחדש בעבודת ההסברה של משרד החוץ, ולפיכך הוקם אגף הסברה שנכללו בו מחלקת ההסברה שהייתה קיימת ומחלקות נוספות. לאחר מלחמת יום הכיפורים נעשה ניסיון להקים משרד מיוחד להסברה, אולם הניסיון לא צלח, ונושא ההסברה חזר לאחריות משרד החוץ. המבנה הנוכחי של אגף ההסברה נקבע בשנת 1993, כאשר הקו המנחה אותו היא התאמת פעולות ההסברה לצרכים המשתנים ולשינוי ביחסי ישראל עם העולם הערבי והמוסלמי.
<ref>[http://www.mfa.gov.il/MFAHeb/ משרד החוץ של ישראל]</ref> 

בעשור האחרון נדרש האגף להתמודד עם שידורי טלוויזיה "נמרצים" במיוחד, המעבירים שידורים בזמן אמת לכל בית ברחבי העולם.  תופעה זו של הכפר הגלובלי מצריכה מיומנות דינאמית של האגף שכן המידע מתחדש ומשתנה חדשות לבקרים, ובמיוחד עם הופעות תדירות של תמונות ופרשנויות בלתי מאוזנות ואף עוינות של אירועים בתחום הפעילות הצבאית הישראלית.

מדיניותה של ישראל מהווה לעתים מכשול גדול עבור עבודת ההסברה של המשרד. סוגיית הפעילות של צה"ל בשטחים ובמעבריהם, סוגיוית המאחזים ביהודה ושומרון וגדר ההפרדה המתועדות יום יום מתקבלות כולן בגינוי ובדה לגיטימציה על ידי מדינות וארגונים בעולם (ארגוני זכויות אדם כאמנסטי ועדאלה מדווחים על הפרת זכויות אדם בשטחים, בית הדין הבינלאומי לצדק  פסק שעל ישראל לפנות מאחזים ולהפסיק את בניית הגדר, אי פינוי המאחזים הבלתי חוקיים מהווה אי קיום של הסכמים עם ארצות הברית). במקרה של הפצצת הכור בעיראק וקודם לה, התקשה המשרד עד מאוד להסביר על הצורך במניעת נשק בלתי קונבנציונלי מעיראק, שעה שמדינת ישראל איננה חתומה בעצמה על אמנת אי הפצת נשק גרעיני NPT.<ref>הרצל, ל, פירוק נשק (פר"ן), ע' 240, מתוך: ר' יגר מ.(2002) </ref>
משה שרת טען ש"דעת קהל אוהדת לישראל היא תנאי הכרחי לשמירת ביטחונה של המדינה" ו"כל מבצע צבאי רציני...מחייב הכנה יסודית של דעת קהל". שרת היה מן המצדדים בהכנסת שיקולים הסברתיים לדרך קביעת פעולות צבאיות, מטעמים אלה התנגד לפעולות התגמול בשנות ה-50, פעולות שלדעתו הובילו לנזק הסברתי.
<ref>משרד החוץ: מיבנה, דרכי עבודה ולקחים (מתוך יומני שרת), ע' 50, מתוך: ר' יגר מ.(2002) </ref>

יש הטוענים שכתוצאה ממספרם הדל של העובדים במשרד החוץ, מספר האנשים מצומצם בהתאמה בקרב העוסקים בעבודת ההסברה במשרד הראשי ובנציגויות בחו"ל, מה שמקשה על האגף לתת מענה הולם לצרכיו. בנוסף, תקציב ההסברה של משרד החוץ קטן בהשוואה למשימותיו של האגף.

האגף סובל גם מבעיית תיאום עם גורמי הביטחון ועליו להתמודד שוב ושוב עם שיקולי ביטחון שדה וסודיות בשחרור חומר מול שיקולי תועלת והסברה. כך קורה שבמצב של משבר, לעתים אין למשרד החוץ שליטה על מקורות המידע, עליו להיות ניזון ממערכת הביטחון, בעוד להלה יש עדיפות של חיסיון על פני שיקולי הסברה. <ref>יגר, מ, עבודת ההסברה, ע' 1065-1067, מתוך: ר' יגר מ.(2002) </ref>

===החטיבה הקונסולרית===

החטיבה הקונסולרית מעניקה מענה לאזרחים ישראלים השוהים בחו"ל וכן לאזרחי מדינות העולם המבקשים להגיע למדינת ישראל, באמצעות קונסוליות הפזורות בחו"ל והמטה בארץ.<ref>[http://www.mfa.gov.il/MFAHeb/ משרד החוץ של ישראל]</ref> 
 
השירות הקונסולרי החל לפעול מיד לאחר הקמת המדינה. בשנותיו הראשונות הוא טיפל בעיקר בשארית הפליטה ובמעפילים במחנות הגירוש בקפריסין. מאז משמשת החטיבה כמרכז תיאום בין המדורים הקונסולריים בחו"ל בביצוע חוקי האזרחות, השבות, הדרכונים, הכניסה לישראל ומירשם האוכלוסין, שירות הביטחון ונוטריונים, כל זה תוך קיום קשר קבוע עם משרדי הממשלה השונים. <ref>גומא, ח, התפתחות השירות הקונסולרי הישראלי, ע' 1092, מתוך: ר' יגר מ.(2002) </ref>

עיקר הפעילות הקונסולרית מתבססת על '''אמנת וינה בדבר יחסים קונסולריים''' משנת 1963, שעיקרה: "הגנה על האינטרסים של המדינה השולחת ושל נתיניה, אזרחים וגופים תאגידיים, בתחומי המדינה המקבלת במגבלות החוק הבינלאומי" 
 

בנוסף לנאמר באמנה, החטיבה אחראית בין היתר גם על הנושאים הבאים: העברת גופות לקבורה בישראל,
העברת אסירים לריצוי עונשם בישראל, הנפקת אשרה לאימוץ ילדים, טיפול בעזבונות וירושות, החזרת יורדים מן הארץ דרך שיתוף עם משרד הקליטה, מרכז מידע בנושא תיירות, מיסוי וייבוא.<ref>גומא, ח, התפתחות השירות הקונסולרי הישראלי, עמ' 1095-1093, מתוך: ר'יגר מ.(2002) </ref>

===חטיבת התפוצות===

היחידה מקיימת את הקשר בין המשרד לקהילות היהודיות בעולם. משה שרת טען ש" שדיפלומט ישראלי ממלא תפקיד כפול: נציגה הרשמי של ישראל כלפי הממשלה שהוא מואמן אליה, ושליח לקהילה היהודית החיה בארץ שירותו". בפעולותיה, החטיבה מנסה לגבש הסכמה על נושאים שבסדר היום המדיני, ולשלב בהם את הקהילות. החטיבה מבקשת בדרך זו להשיג גם סיוע ותמיכה בישראל מן הקהילות. חלקן של הקהילות עשירות ובעלות השפעה , והן יכולות לסייע במישור הכלכלי ובמישור המדיני מול הממשלות במדינותיהן. מסיבות אלו הלכה הלך והתחזק הקשר, ובמיוחד עם היהודים בצפון אמריקה. תוך קיום הקשר, מעדכנת החטיבה את הקהילות בהתפתחויות המדיניות והביטחוניות ובהשלכות לכך מבחינת מעמדה של מדינת ישראל. מאידך, המשרד מזהה ועוזר לקהילות שזקוקות הן לסיוע.  התאום והעבודה נעשים באמצעות הנציגויות באותן המדינות ופגישתם של בכירים ישראלים עם הקהילות ועם מנהיגיהם. נושא בו החטיבה מעורבת מאוד הוא המלחמה באנטישמיות, לה היא מקנה עדיפות גבוהה בפעילות המדינית .החטיבה מקיימת מעקב אחר גילויי האנטישמיות ומנחה את הנציגויות לפי התפתחויות בתחום זה.<ref>[http://www.mfa.gov.il/MFAHeb/ משרד החוץ של ישראל]</ref> 

===חטיבת ההדרכה===

החטיבה הוקמה עם פירוקה של המחלקה המדינית, היא אחראית על מיון ובחירה של צוערים לתפקידים מדיניים ומינהליים, הכשרתם ומעקב לשם קביעת התאמתם לשירות במשרד החוץ, החטיבה מקיימת גם קורסי הכנה למשרתים בחו"ל : ראשי נציגויות, קציני מנהלה וקונסולים, וכן היא עורכת השתלמויות וקורסים מגוונים בתחומים רבים. שיטת המיון והבחירה החלה כבר בשנת 1946, אז היא אורגנה בידי המוסד להשתלמות, אם כי בשיטה זו השתמשו רק בתחום החטיבה המדינית. משנות ה- 80 אומצה השיטה כדרך הבלעדית של המשרד לקבלת עובדים חדשים.

====קורס הצוערים====

לשירות המדיני במשרד מתקבלים עובדים חדשים לאחר הכשרתם בקורס הצוערים. נציבות שירות המדינה מודיעה בתקשורת על פתיחתו של קורס צוערים ועל תנאי הסף לקבלה לקורס. מיון המועמדים ובחינתם נעשים בתאום בין הנציבות והמשרד. ההכשרה נמשכת חמש שנים וכוללת לימודים במשך ארבעה חודשים וחצי בקורס בסיסי שמארגנת החטיבה. לאחר מכן, עוברים הצוערים התמחות הכרוכה בעבודה ביחידות המשרד בארץ ובנציגויות בחו"ל. <ref>[http://www.mfa.gov.il/MFAHeb/ משרד החוץ של ישראל]</ref> 

מספר רב של ראשי נציגויות שכיהנו בתפקידיהם נכון לשנת 2005 לא השתתפו בקורס, בהם עובדים ותיקים שהחלו את עבודתם בתפקידים מינהליים זוטרים, ועובדים אשר נקלטו ואף קודמו לתפקידים בכירים מבלי שהשתתפו בקורס צוערים. 
לדברי המשרד, חלק גדול מן העובדים במשרד נקלטו בו לפני 30 שנה או יותר, כאשר לא התקיים בו קורס צוערים, הגם שעובדים אשר נקלטו בשירות המדיני בלא להשתתף בקורס עשו זאת דרך מבצע להעדפה מתקנת של בני מיעוטים בארץ במסגרת פתיחתן של נציגויות במדינות חבר העמים וקליטת עולים מברית המועצות לשעבר.
<ref>[http://www.mevaker.gov.il/serve/contentTree.asp?bookid=467&id=157&contentid=&parentcid=undefined&sw=1024&hw=698 דוח ביקורת מבקר המדינה על היבטים בפעילות משרד החוץ 2006]</ref> 

===אגף ארגונים בינלאומיים (ארב"ל)===

האגף אחראי על הקשר מול הגופים הבינלאומיים בעולם. הוא כולל 3 מחלקות ויחידה אחת. יעדיו המרכזיים של האגף הם גיוס תמיכה בינלאומית רחבה במהלכים המדיניים של ישראל, בלימתם של מהלכים נגד ישראל בזירה האו"ם, הפחתת העוינות ביחס לישראל באו"ם וקידום פעילות ישראלית לא-פוליטית במסגרות האו"ם. הגשמת יעדים אלו כרוכה בדיאלוג עםן הממשלות זרות, עם גופי, ארגוני ומטות האו"ם בארץ, בשטחים וברחבי העולם ועם ארגונים בלתיממשלתיים, בשל חשיבותם הגדלה בעיצוב סדר היום העולמי. בדרך זו מקדם האגף גם את השתלבותה של החברה האזרחית הישראלית בעולם. בנוסף, האגף מקדם בקשר זה נושאים גלובליים חשובים, כזכויות אדם, מניעת רעב, וזיהום סביבה.<ref>[http://www.mfa.gov.il/MFAHeb/ משרד החוץ של ישראל]</ref>

====חברות באו"ם====

מדינת ישראל חברה באו"ם מה-11 במאי 1949. ישראל שותפה בארגונים השונים של הארגון ולוקחת בהם חלק (עצרת הכללית .<ref>[http://www.mfa.gov.il/MFAHeb/ משרד החוץ של ישראל]</ref> <ref>כהנא, ש, ישראל בזירת האומות המאוחדות, עמ' 823-789, מתוך: ר' יגר מ.(2002) </ref>

שגריר ישראל הנוכחי בעצרת הכללית של האו"ם הוא דני גילרמן.

The '''Foreign Affairs Minister of Israel''' (, ''Sar HaHutz'') is the political head of the Israeli Ministry of Foreign Affairs. The position is one of the most important in the Israeli cabinet after Prime Minister and Defense Minister. There is also occasionally a Deputy Minister of Foreign Affairs.

==List of Foreign Affairs ministers==
{| class=wikitable style="text-align:center"
|-
!#
!Name
!Party
!Dates in office
|- bgcolor=#FFE8E8
|1
|align=left|Moshe Sharett
|align=left|Mapai
|15/5/1948 - 18/6/1956 
|- bgcolor=#FFE8E8
|2
|align=left|Golda Meir
|align=left|Labour Alignment
|18/6/1956 - 12/1/1966 
|- bgcolor=#FFE8E8
|3
|align=left|Abba Eban
|align=left|Alignment
|13/1/1966 - 2/6/1974
|- bgcolor=#FFE8E8
|4
|align=left|Yigal Allon
|align=left|Alignment
|3/6/1974 - 19/6/1977
|- bgcolor=#DDEEFF
|5
|align=left|Moshe Dayan <sup>1</sup>
|align=left|Single MK (no party)
|20/6/1977 - 23/10/1979 
|- bgcolor=#DDEEFF
|6
|align=left|Yitzhak Shamir
|align=left|Likud
|10/3/1980 - 20/10/1986 
|- bgcolor=#FFE8E8
|7
|align=left|Shimon Peres
|align=left|Alignment
|20/10/1986 - 23/12/1988 
|- bgcolor=#DDEEFF
|8
|align=left|Moshe Arens
|align=left|Likud
|23/12/1988 - 12/6/1990 
|- bgcolor=#DDEEFF
|9
|align=left|David Levy
|align=left|Likud
|13/6/1990 - 13/7/1992 
|- bgcolor=#FFE8E8
|10
|align=left|Shimon Peres
|align=left|Labour
|14/7/1992 - 22/11/1995 
|- bgcolor=#FFE8E8
|11
|align=left|Ehud Barak ²
|align=left|Labour
|22/11/1995 - 18/6/1996
|- bgcolor=#DDEEFF
|12
|align=left|David Levy ³
|align=left|Gesher
|18/6/1996 - 6/1/1998
|- bgcolor=#DDEEFF
|13
|align=left|Ariel Sharon
|align=left|Likud
|13/10/1998 - 6/6/1999 
|- bgcolor=#FFE8E8
|14
|align=left|David Levy <sup>4</sup>
|align=left|One Israel
|6/6/1999 - 4/8/2000
|- bgcolor=#FFE8E8
|15
|align=left|Shlomo Ben-Ami
|align=left|Labour
|10/8/2000 - 7/3/2001
|- bgcolor=#FFE8E8
|16
|align=left|Shimon Peres <sup>5</sup>
|align=left|Labour
|7/3/2001 - 2/11/2002
|- bgcolor=#DDEEFF
|17
|align=left|Binyamin Netanyahu
|align=left|Likud
|6/11/2002 - 28/2/2003
|- bgcolor=#DDEEFF
|18
|align=left|Silvan Shalom
|align=left|Likud
|28/2/2003 - 16/1/2006
|- bgcolor=#EEE68E
|19
|align=left|Tzipi Livni
|align=left|Kadima
|18/1/2006 - present
|}

<sup>1</sup> Following Moshe Dayan's resignation, Prime Minister Menachem Begin acted as Foreign Minister for six months until the appointment of Yitzhak Shamir.

² Barak was not a Member of the Knesset during his tenure as Foreign Minister.

³ Following David Levy's resignation, Prime Minister Binyamin Netanyahu acted as Foreign Minister for ten months until the appointment of Ariel Sharon.