'''Voleiul''' este un sport (al doilea în lume ca popularitate) în care două echipe, separate de un fileu înalt, trebuie să treacă mingea deasupra acestuia, folosind doar mâinile, cu scopul de a face ca mingea să atingă terenul advers. Fiecărei echipe îi sunt permise doar trei loviri pentru a trimite mingea către terenul celeilalte echipe. Un punct se câştigă dacă mingea atinge terenul advers, dacă adversarii comit fault sau dacă nu respectă regula celor trei atingeri.

O echipa de volei este alcătuită din 6 jucători plus un jucător "libero". Se joacă 3 seturi câştigătoare din 5, fiecare set a câte 25 de puncte; în caz de egalitate 24 - 24 se continuă setul până în momentul în care una din cele două echipe obţine o diferenţă de 2 puncte (29 - 27,  31 - 29 etc). În cazul în care este nevoie de jucarea ultimului set pentru desemnarea câştigătorului, acesta se joacă pâna la 15 (sau pâna la o diferenţă de 2 puncte).

__TOC__

==Voleiul - un sport competitiv==

Competiţia dezvoltă resursele latente, scoţând în evidenţă îndemânarea, spontaneitatea, creativitatea şi estetica. Regulile sunt realizate pentru a permite demonstrarea acestor abilităţi. Cu puţine excepţii, voleiul permite tuturor jucătorilor să acţioneze atât la fileu (în atac), cât şi în spatele terenului (în apărare sau la serviciu).
Dacă ar mai trăi William Morgan, creatorul acestui joc, l-ar putea încă recunoaşte, voleiul păstrând, de-a lungul timpului, anumite elemente caracteristice. Câteva din acestea le împarte cu alte jocuri care au fileu, minge sau rachetă:
* serviciu,
* rotaţie (alternanţa la serviciu),
* atac,
* apărare.
	
Voleiul este totuşi unic printre jocurile la fileu prin faptul că se insistă ca mingea să fie păstrată cât mai mult timp în aer şi prin faptul că oferă posibilitatea paselor între membrii aceleiaşi echipe înainte ca mingea să fie returnată adversarilor.
Introducerea unui jucător specializat în apărare, Libero-ul, a mărit lungimea fazelor de joc. Modificarea regulii la serviciu l-au transformat dintr-un simplu act de a pune mingea în joc, într-o armă ofensivă.
Conceptul rotaţiei a fost dezvoltat pentru a permite fiecărui sportiv să participe la joc. Regula poziţiei jucătorilor permite echipelor flexibilitate şi posibilitatea dezvoltării de tactici interesante, atât în favoarea echipei, cât şi pentru entuziasmul spectatorilor.
Astfel, imaginea voleiului devine din ce în ce mai bună.
Cu cât jocul evoluează, fără îndoială că se va schimba, va deveni mai bun, mai puternic, mai rapid.

===Rolul arbitrului===

Calitatea arbitrului derivă din conceptele de corectitudine şi consecvenţă:
* să fie corect cu fiecare participant;
* să fie perceput ca un om corect de către spectatori.

Pentru a permite jucătorilor să facă spectacol, arbitrul trebuie:
* să fie exact în aprecierile lui ;
* să înţeleagă conceptul de bază al regulilor ;
* să fie un organizator eficient ;
* să permită jocului să se desfăşoare pentru a se desemna un câştigător ;
* să fie un formator de caractere folosind regulile pentru a penaliza lipsa de sportivitate şi a admonesta lipsa de politeţe ;
* să promoveze voleiul prin a permite elementelor spectaculoase ale jocului să strălucească şi celor mai buni jucători să facă ceea ce ştiu ei mai bine: să impresioneze publicul.

În încheiere putem spune că un bun arbitru foloseşte regulile pentru a face din competiţie o experienţă deosebită pentru toţi cei implicaţi.

Cei interesaţi ar trebui să vadă în regulile următoare stadiul actual de dezvoltare al unui joc minunat, ţinând totuşi cont că paragrafele precedente au o importanţă deosebită pentru oricare din poziţiile din care privesc voleiul (arbitru, observator, antrenor, sportiv, spectator).

=== Structura ===

Fileul măsoară 1 m pe lăţime şi 9,50 m până la 10 m în lungime (cu 25 până la 50 cm pe fiecare parte laterală). El este alcătuit din ochiuri pătrate cu latura de 10 cm, confecţionate din sfoară de culoare neagră.

La marginea superioară, este cusută pe toată lungimea fileului o bandă din pânză albă, răsfrântă pe fiecare parte pe o lăţime de 7 cm. Fiecare capăt al benzii are o gaură prin care trece o sfoară pentru prinderea de stâlpi şi menţinerea ei întinsă.

Prin interiorul benzii trece un cablu flexibil pentru prinderea fileului de stâlpi şi menţinerea marginii sale superioare întinsă.

La partea inferioară a fileului este o altă bandă orizontală, de 5 cm lăţime, asemănătoare cu banda superioară, prin care trece o sfoară. Această sfoară croşetează de-a lungul ochiurilor pentru prinderea de stâlpi şi menţinerea întinsă a părţii inferioare a fileului.	

=== Mingi ===

Mingea trebuie să fie sferică, având o anvelopă flexibilă de piele sau piele sintetică prevăzută în interior cu o cameră din cauciuc sau alt material asemănător. 

Mingea poate avea o singură culoare deschisă sau o combinaţie de culori. 

Materialul sintetic şi combinaţia de culori a mingilor folosite în competiţiile oficiale trebuie să fie conform standardelor FIVB.

Circumferinţa sa trebuie să fie cuprinsă între 65 şi 67 cm şi greutatea între 260 şi 280 g.

Presiunea interioară trebuie să fie de la 0,300 până la 0,325 kg/cm2 (4,26 până la 4,61 psi), (294,3 până la 318,82 mbar sau hPa).

== Componenţa echipelor ==
O echipă poate fi compusă din maximum 12 jucători, un antrenor, un antrenor secund, un preparator fizic (maseur) şi un medic.

Pentru competiţiile mondiale şi oficiale ale FIVB, medicul trebuie să fie acreditat în prealabil de FIVB. 	

Unul dintre jucători (altul decat Libero-ul) este căpitanul echipei şi el trebuie să fie identificat ca atare pe foaia de arbitraj.	 

Numai jucătorii înregistraţi pe foaia de arbitraj pot să pătrundă pe teren şi să participe la meci. După ce căpitanul şi antrenorul au semnat foaia de arbitraj, componenţa echipei nu mai poate fi modificată.	 
 

=== Locul participanţilor ===
Jucătorii care nu sunt în joc trebuie ori să fie aşezaţi pe banca pentru rezerve a echipei lor ori să fie în zona lor de încălzire. Antrenorul şi ceilalţi membri ai echipei trebuie să stea pe bancă, dar pot să o părăsească pentru un timp.

Băncile pentru rezerve sunt situate de o parte şi de alta a mesei scorerului, în afara zonei libere.	 
 
Numai membrilor echipei le este permis să stea pe bancă în timpul meciului şi să participe la încălzirea la fileu.	 
Jucătorii care nu sunt în joc se pot încălzi fără mingi astfel:	
* în timpul jocului în zona de încălzire;	 
* în cursul timpilor de odihnă şi a timpilor tehnici în zona liberă situată în spatele propriului teren de joc.	
* În timpul pauzei dintre seturi jucătorii pot utiliza mingile (dar nu cele de joc) pentru încălzire în zona lor liberă.	

=== Echipament ===

Echipamentul jucătorului se compune dintr-un tricou, un şort, şosete şi pantofi de sport.	
Culoarea şi designul tricourilor, şorturilor şi şosetelor întregii echipe trebuie să fie uniforme (cu exceptia Libero-ului). Echipamentul trebuie să fie curat.	

Pantofii trebuie să fie fără tocuri, uşori şi flexibili, cu tălpi din cauciuc sau din piele.

Pentru competiţiile de seniori mondiale şi oficiale ale FIVB, este interzisă utilizarea pantofilor de sport cu tălpi care lasă urme negre pe podea. Tricourile şi şorturile vor fi conform standardelor omologate ale FIVB.	

Tricourile jucătorilor trebuie să fie numerotate de la 1 până la 18.	

Numerele trebuie plasate pe tricou în centrul pieptului şi al spatelui. Culoarea şi strălucirea numerelor trebuie să fie în contrast net cu cele ale tricourilor .	

Numerele trebuie să măsoare cel puţin 15 cm în înălţime pe piept şi 20 cm pe spate. Lăţimea benzii care formează cifra trebuie să fie de cel puţin 2 cm.

Pentru competiţiile mondiale şi oficiale ale FIVB, numerele jucătorilor trebuie să fie înscrise şi pe piciorul drept al şortului. Numerele trebuie să aibă o înălţime cuprinsă între 4 şi 6 cm, iar lăţimea benzii care formează cifra trebuie să fie de minimum 1 cm.	

Căpitanul echipei este identificat graţie unei barete de 8 x 2 cm, plasată pe tricou sub numărul de pe piept.	

Este interzisă purtarea de echipament care nu are numere regulamentare sau de culoare diferită de cea a altor jucători (cu excepţia Libero-ului).	

====Schimbări de echipament====
Primul arbitru poate să autorizeze unul sau mai mulţi jucători:
* să joace desculţ(i) (la competiţiile mondiale şi oficiale ale FIVB este interzis ca sportivii să joace desculţi);
* să-şi schimbe între seturi sau după înlocuire tricourile umezite sau deteriorate cu condiţia ca noile tricouri să aibă aceleaşi culori, model şi numere;
* să joace în treninguri pe timp rece, cu condiţia ca acestea să aibă aceeaşi culoare şi acelaşi model pentru toată echipa (cu excepţia Libero-ului) şi să fie numerotate conform Regulii.

====Obiecte interzise====
Este interzis să fie purtate obiecte care pot să provoace accidentări sau să ofere un avantaj artificial jucătorului. 	

Jucătorii pot să poarte ochelari sau lentile de contact pe propria răspundere. 	
		
===Liderii echipelor===
Căpitanul echipei şi antrenorul poartă împreună răspunderea pentru conduita şi disciplina tuturor membrilor echipei lor.

Liberoul-ul nu poate exercita funcţia de căpitan al echipei.
====Căpitanul====
ÎNAINTEA MECIULUI, căpitanul echipei semnează foaia de arbitraj şi reprezintă echipa la tragerea la sorţi. 		

ÎN TIMPUL MECIULUI, căpitanul echipei acţionează în calitate de căpitan în joc atât timp cât el se află pe teren. Când căpitanul echipei nu se află pe teren, antrenorul sau căpitanul însuşi trebuie să desemneze un alt jucător din teren (cu exceptia Libero-ului) care va prelua funcţia de căpitan în joc. Acest căpitan în joc îşi păstrează responsabilităţile până când este înlocuit, căpitanul echipei revine pe teren sau setul se încheie.

Căpitanul în joc este singurul autorizat să se adreseze arbitrilor. Poate face acest lucru numai când mingea este afară din joc, pentru:	
* a cere o explicaţie privind aplicarea sau interpretarea regulilor şi, de asemenea, pentru a face cunoscute cererile sau întrebările coechipierilor. În cazul în care explicaţia arbitrului principal nu îl satisface, căpitanul în joc trebuie imediat să-şi exprime dezacordul. Astfel, căpitanul îşi poate rezerva dreptul să înregistreze la sfârşitul meciului o reclamaţie oficială pe foaia de arbitaj; 	
* a cere:	
** autorizarea schimbării unor părţi sau a întregului echipament, 	
** permisiunea să se verifice poziţia echipelor;	
** controlul suprafeţei de joc, fileului, mingilor etc.;	
* a cere timpi de odihnă şi înlocuiri de jucători. 	

LA SFÂRŞITUL MECIULUI, căpitanul de echipă:	
* mulţumeşte arbitrilor şi semnează foaia de arbitraj pentru a confirma rezultatul; 	
* dacă el (sau căpitanul în joc care l-a înlocuit) şi-a exprimat în prealabil un dezacord faţă de decizia primului arbitru, acel dezacord poate fi reconfirmat şi înregistrat la sfârşitul meciului pe foaia de arbitraj ca o reclamaţie oficială cu privire la aplicarea sau interpretarea de către arbitri a regulilor de joc.	 

====Antrenorul====
terenului de joc. El decide formaţiile de start, solicită înlocuirile şi timpii de odihnă pentru a da instrucţiuni. În timpul exercitării acestor atribuţii, interlocutorul său oficial este al doilea arbitru.	
ÎNAINTEA MECIULUI, antrenorul înscrie sau verifică numele jucătorilor săi şi numerele acestora înregistrate pe foaia de arbitraj şi apoi o semnează.	
	
ÎN TIMPUL MECIULUI, antrenorul:	
* înaintea fiecărui set, remite scorerului sau celui de-al doilea arbitru fişa cu poziţia iniţială completată corect şi semnată;	
* stă pe banca pentru rezerve, cel mai aproape de scorer, dar îşi poate părăsi pentru un timp poziţia;	
	
* antrenorul, ca de altfel toţi ceilalţi membri ai echipei, poate da indicaţii jucătorilor din teren. Antrenorului i se permite să stea în picioare sau să se deplaseze în interiorul zonei libere din faţa băncii pentru rezerve a echipei sale, de la prelungirea liniei de atac până în zona de încălzire, fără a deranja sau întârzia jocul.	

====Antrenorul secund====
Antrenorul secund stă pe banca pentru rezerve a echipei, dar nu are drept de intervenţie în joc.	

În cazul când antrenorul trebuie să-şi părăsească echipa, antrenorul secund poate, la cererea căpitanului în joc şi cu autorizarea primului arbitru, să îşi asume atribuţiile antrenorului.

==Punctarea==
O echipa câştigă un punct:	
*dacă reuşeşte să facă mingea să cadă în terenul advers, pe tuşă sau înăutrul terenului
*dacă echipa adversă comite o greşeală;	
*dacă echipa adversă este sancţionată cu penalizare.	

===Greşeală===
O echipă comite o greşeală de joc dacă execută o acţiune contrară regulilor de joc. Arbitrii judecă greşelile şi determină penalizările conform prezentelor reguli:	
* dacă două sau mai multe greşeli sunt comise succesiv, numai prima dintre ele este luată în calcul.	
* dacă două sau mai multe greşeli sunt comise simultan de adversari, este socotită DUBLĂ GREŞEALĂ şi faza de joc este rejucată.

===Consecinţele câştigării unei faze de joc===
Faza de joc începe în momentul loviturii de serviciu şi se termină când mingea este afară din joc.	

Dacă echipa la serviciu câştigă faza de joc, ea câştigă un punct şi va servi în continuare.	
Dacă echipa la primire câştigă faza de joc, ea câştigă un punct şi dreptul de a servi.	

===Pentru a câştiga un set===
Un set (cu excepţia celui decisiv - al 5-lea) este câştigat de echipa care obţine prima 25 puncte cu un avans minim de două puncte faţă de cealaltă echipă. În caz de egalitate la scorul de 24 - 24, jocul continuă până când este realizată o diferenţă de două puncte (26 - 24, 37-35, …)

===Meciul este câştigat de echipa care obţine trei seturi===
În cazul unei egalităţi la seturi de 2 - 2, setul decisiv (al 5 - lea) este jucat până la punctul 15, cu o diferenţă minimă de două puncte între cele două echipe.

==Forfait şi echipă incompletă==

Dacă o echipă refuză să joace după ce a fost solicitată să o facă, ea este declarată forfait şi pierde meciul cu rezultatul 0 - 3 şi 0 - 25 pentru fiecare set.	

O echipă care, fără justificări valabile, nu se prezintă la timp pe terenul de joc, este declarată forfait cu acelaşi rezultat ca cel menţionat la regulă. 

O echipă declarată incompletă pentru un set sau pentru meci pierde setul sau meciul. Echipei adverse i se atribuie punctele sau punctele şi seturile necesare pentru a câştigă setul sau meciul. Echipa incompletă păstrează punctele şi seturile câştigate.	

Înaintea meciului, primul arbitru efectuează o tragere la sorţi pentru a decide asupra primului serviciu şi a terenurilor de joc în primul set.

Dacă trebuie să fie jucat un set decisiv (al 5-lea), se procedează la o nouă tragere la sorţi. 	
Tragerea la sorţi se efectuează în prezenţa celor doi căpitani ai echipelor.	

Câştigătorul tragerii la sorţi alege:
* dreptul de a servi sau de a primi serviciul,
* partea terenului de joc în care va juca în primul set.

Cel care a pierdut obţine alternativa rămasă.	

În cazul încălzirilor consecutive, echipa care a câştigat serviciul dispune prima de fileu. 	

==Perioada de încălzire==
Înaintea meciului, echipele pot să facă încălzire la fileu timp de 6 minute împreună dacă ele au dispus în prealabil de un teren de joc pentru încălzire sau timp de 10 minute dacă ele nu au avut această posibilitate. 	

Dacă cei doi căpitani solicita să efectueze încălzirea separat, echipele vor dispune de fileu timp de 3 sau 5 minute, în conformitate cu prevederile Regulii. 
 	
==Formaţia de start a echipei==
Trebuie să fie permanent şase sportivi în joc pentru fiecare echipă.

Formaţia de start a echipei indică ordinea la rotaţie a jucătorilor pe teren. Această ordine trebuie menţinută pe toată durata setului. 	

Înainte de începutul fiecărui set, antrenorul trebuie să prezinte formaţia de start a echipei sale pe o fişă de poziţie. Această fişă, corect completată şi semnată, este înmânată celui de-al doilea arbitru sau scorerului. 	

Jucătorii care nu fac parte din formaţia de start sunt jucători de rezervă în acel set (cu excepţia Libero-ului).	

După ce fişa de poziţie a fost înmânată celui de-al doilea arbitru sau scorerului, nu mai poate fi autorizată nici o modificare a formaţiei fără o înlocuire regulamentară.	

Diferenţele între poziţia jucătorilor din teren şi cei aflaţi înscrişi în fişa cu poziţia iniţială a echipei trebuie corectate astfel:	
* dacă este constatată o diferenţă între fişa de poziţie şi formaţia jucătorilor prezenţi pe teren înaintea începerii setului, poziţiile jucătorilor trebuie să fie corectate conform cu cele din fişa de poziţie. Nici o penalizare nu va fi aplicată.	
* în mod similar, dacă unul sau mai mulţi jucători prezenţi pe teren nu este (sunt) înscris (înscrişi) pe fişa de poziţie, formaţia de pe teren trebuie corectată înaintea începerii setului conform fişei de poziţie. Nici o penalizare nu va fi aplicată.	
* totuşi, dacă antrenorul doreşte să menţină pe teren acel (acei) jucător (i) neînscris (neînscrişi) pe fişă, el va trebui să ceară înlocuirea (înlocuirile) regulamentară (e) care va (vor) fi înregistrată (e) pe foaia de arbitraj.	

==Poziţii==
În momentul când mingea este lovită de jucătorul la serviciu, fiecare echipă aşezată conform cu ordinea la rotaţie trebuie să fie plasată în interiorul propriului său teren de joc (cu excepţia jucătorului la serviciu). 	
	
Poziţiile jucătorilor sunt numerotate după cum urmează : 	
* cei trei jucători plasaţi de-a lungul fileului sunt jucătorii din linia întâi şi ocupă poziţiile 4 (în faţă - stânga), 3 (în faţă - centru) şi 2 (în faţă - dreapta).	
* ceilalţi trei sunt jucători din linia a doua şi ocupă poziţiile 5 (în spate - stânga), 6 (în spate - centru) şi 1 (în spate - dreapta).	

Poziţii relative între jucători:	
* fiecare jucător din linia a doua trebuie să fie plasat mai departe de fileu decât corespondentul său din linia întâi;	
* jucătorii din linia întâi şi, respectiv, jucătorii din linia a doua trebuie să fie poziţionaţi lateral în ordinea indicată de Regula 7.4.1;	

Poziţiile jucătorilor sunt determinate şi controlate prin poziţiile picioarelor lor în contact cu solul, după cum urmează:	
* fiecare jucător din linia întâi trebuie să aibă cel puţin o parte a piciorului mai aproape de linia de centru decât picioarele jucătorului din linia a doua corespondent;	
* fiecare jucător din partea dreaptă (stângă) trebuie să aibă cel puţin o parte a piciorului mai aproape de linia laterală din dreapta (stânga) decât picioarele jucătorului din centrul liniei sale;	
* după ce mingea a fost servită, jucătorii pot să se deplaseze şi să ocupe orice poziţie în propriul lor teren de joc şi în zona liberă;	

===Greşeală de poziţie===
O echipă comite o greşeală de poziţie dacă un jucător nu ocupă poziţia sa corectă în momentul când mingea este lovită de jucătorul la serviciu.	

Dacă jucătorul la serviciu comite o greşeală de serviciu în momentul lovirii mingii, greşeala sa este considerată ca fiind prima în raport cu o greşeală de poziţie.	

Dacă, după lovirea mingii, serviciul devine greşit, atunci greşeala de poziţie este prima care va fi luată în calcul.	

O greşeală de poziţie antrenează următoarele consecinţe:	
*echipa este sancţionată cu pierderea fazei de joc;	
*poziţiile jucătorilor sunt corectate.	

==Rotaţie==
Ordinea la rotaţie este determinată prin formaţia de start a echipei; ea este controlată prin intermediul ordinii la serviciu şi a poziţiilor jucătorilor pe toată durata setului.	

Când echipa la primire câştigă dreptul la serviciu, jucătorii săi efectuează o rotaţie, deplasându-se cu o poziţie în sensul acelor de ceasornic: jucătorul din poziţia 2 trece în poziţia 1 pentru a servi, jucătorul din poziţia 1 trece în poziţia 6 etc.	

===Greşeală de rotaţie===
O greşeală de rotaţie este comisă când SERVICIUL nu este efectuat conform cu ordinea la rotaţie. Ea antrenează consecinţele următoare:	
	
-echipa care a greşit este sancţionată cu pierderea fazei de joc;		
-ordinea la rotaţie a jucătorilor este corectată.	

În plus, scorerul trebuie să determine momentul exact în care greşeala a fost comisă. Toate punctele marcate începând din acel moment de echipa care a greşit trebuie anulate. Punctele marcate de echipa adversă sunt menţinute.

Dacă momentul comiterii greşelii nu poate fi determinat, nici un punct sau puncte nu este anulat(e) şi singura sancţiune va fi pierderea fazei de joc.	
	
==Minge în joc==
Mingea este în joc începând cu momentul loviturii de serviciu care a fost autorizată de primul arbitru. 	

===Minge afară din joc===
Mingea devine afară din joc începând cu momentul când este comisă o greşeală semnalată prin fluier de unul din arbitri; în absenţa unei greşeli, începând cu momentul semnalării prin fluier.	

===Minge ”în teren”===
Mingea este “în teren” când ea atinge solul terenului de joc, inclusiv liniile de delimitare.	

===Minge “afară”===
Mingea este afară când:	
* partea din mingea care atinge solul este complet în afara liniilor de delimitare;	
* ea atinge un obiect din afara terenului de joc, plafonul sau o persoană din afara jocului;
* ea atinge antenele, cablul, sforile, stâlpii sau fileul însuşi în exteriorul benzilor laterale;	
* traversează planul vertical al fileului, fie parţial, fie prin afara spaţiului de trecere, cu -excepţia cazurilor din Regula 10.1.2;	
* traversează complet spaţiul inferior.	

==Jocul cu mingea==
Fiecare echipă trebuie să joace în interiorul suprafeţei şi spaţiului de joc proprii (cu excepţia prevăzută de Regula 10.1.2). Mingea poate, totuşi, să fie recuperată şi retrimisă în joc din afara zonei libere	

===Lovituri ale echipei===
Orice contact al mingii cu un sportiv aflat în joc constituie lovitură a echipei.

Pentru a retrimite mingea fiecare echipă are dreptul la maximum trei lovituri (în plus faţă de blocaj, Regula 14.4.1). Dacă sunt utilizate mai mult de trei lovituri, echipa comite greşeala celor “PATRU LOVITURI”.

===CONTACTE CONSECUTIVE===
Unui jucător nu i se permite să lovească mingea de două ori consecutiv. 

===CONTACTE SIMULTANE===

Doi sau trei jucători pot să atingă mingea în acelaşi timp.	

Când doi (trei) coechipieri ating mingea simultan, sunt numărate două (trei) lovituri (cu excepţia blocajului). Dacă ei încearcă să joace mingea, dar numai unul dintre jucători o atinge, este numărată o singură lovitură. O ciocnire între jucători nu constituie o greşeală.	
Când doi adversari ating mingea simultan deasupra fileului şi mingea rămâne în joc, echipa care recepţionează mingea are dreptul la alte trei noi lovituri. Dacă o astfel de minge cade “afară” din teren, greşeala este a echipei plasate de cealaltă parte a fileului.	
	
În cazul în care contactul simultan între doi adversari provoacă o minge “ŢINUTĂ”, aceasta este socotită o “DUBLĂ GREŞEALĂ” şi faza este rejucată.	

===LOVITURĂ AJUTATĂ===

În interiorul suprafeţei de joc, jucătorului nu-i este permis să se sprijine pe un coechipier sau pe orice structură/obiect cu scopul de a juca mingea.
Totuşi, jucătorul care este pe punctul de a comite o greşeală (atingerea fileului sau depăşirea liniei de centru etc.) poate fi oprit sau tras înapoi de un coechipier.	

===CARACTERISTICI ALE LOVITURII===

Mingea poate să atingă oricare parte a corpului.		
Mingea trebuie să fie lovită, ea nu trebuie să fie ţinută şi/sau aruncată. Mingea poate să ricoşeze în orice direcţie.	
Mingea poate să atingă mai multe părţi ale corpului, cu singura condiţie ca aceste contacte să aibă loc simultan.

Excepţii:	

La blocaj, contactele consecutive pot fi realizate de unul sau mai mulţi jucători, cu condiţia ca aceste contacte să aibă loc în cursul aceleiaşi acţiuni.	
	
La prima lovitură a echipei (Regulile 10.1 şi 15.4.1), mingea poate să atingă consecutiv mai multe părţi ale corpului, cu condiţia ca aceste contacte să aibă loc în cursul aceleiaşi acţiuni.	

===GREŞELI ÎN JOCUL CU MINGEA===
	
PATRU LOVITURI: o echipă loveşte mingea de patru ori înainte de a o retrimite.	

LOVITURĂ AJUTATĂ: un jucător se sprijină pe un coechipier sau pe orice structură/obiect în interiorul suprafeţei de joc cu scopul de a juca mingea. 	

ŢINUTĂ: un jucător nu loveşte corect mingea, care este ţinută şi/sau aruncată. 	

DUBLU CONTACT: un jucător loveşte mingea de două ori succesiv sau mingea atinge succesiv mai multe părţi ale corpului său. 	

===MINGE CARE TRECE PE DEASUPRA FILEULUI===
	
Mingea trimisă către terenul advers trebuie să treacă pe deasupra fileului prin interiorul spaţiului de trecere. Spaţiul de trecere este partea din planul vertical al fileului limitată:
* dedesubt - de marginea superioară a fileului;	
* pe margini - de antene şi prelungirea lor imaginară;	
* deasupra - de plafon.	
	
Mingea care a depăşit planul fileului în direcţia zonei libere a terenului advers total sau parţial prin spaţiul exterior poate fi readusă în cadrul loviturilor regulamentare ale echipei cu condiţia ca:	
* terenul advers să nu fie atins de jucător;	
* mingea, când este trimisă înapoi, trebuie să depăşească planul fileului din nou total sau parţial prin spaţiul exterior şi de aceeaşi parte a terenului.

Echipa adversă nu are dreptul să se opună acestei acţiuni.

===MINGE CARE ATINGE FILEUL===
 
Mingea poate să atingă fileul în timpul depăşirii acestuia.	

===MINGE ÎN FILEU===

O minge trimisă în fileu poate fi reluată în cadrul celor trei lovituri ale echipei. 	
	
Dacă mingea rupe ochiurile fileului sau îl răsuceşte, faza de joc este anulată şi rejucată. 	
==JUCĂTOR LA FILEU==
===TRECERE PE DEASUPRA FILEULUI===
	
La blocaj, jucătorul are voie să atingă mingea pe deasupra fileului în spaţiul de joc advers cu condiţia ca el să nu incomodeze jocul adversarului, înaintea sau în timpul loviturii de atac a acestuia. 	
	
După lovitura de atac, jucătorul are voie să treacă mâna pe deasupra fileului în spaţiul de joc advers cu condiţia ca atingerea mingii să fi avut loc în propriul spaţiu de joc. 	

===PĂTRUNDERE PE SUB FILEU===

Este permisă pătrunderea în spaţiul advers pe sub fileu, cu condiţia ca aceasta să nu împiedice jocul adversarului. 	
	
Pătrunderea în terenul advers, pe deasupra liniei de centru: 	

Este permis să fie atins terenul de joc advers cu laba piciorului (picioarelor) sau cu palma (palmele), cu condiţia ca cel puţin o parte a labei piciorului (picioarelor) sau a palmei (palmelor) să rămână în contact cu linia (ori să fie deasupra liniei) de centru. 	

Este interzis să fie atins terenul de joc advers cu oricare altă parte a corpului. 	
	
Un jucător poate să pătrundă în terenul de joc advers după ce mingea a devenit afară din joc.	
	
Un jucător poate să pătrundă în zona liberă a terenului advers, cu condiţia să nu împiedice jocul adversarului. 	

===CONTACT CU FILEUL===
	
Contactul cu fileul nu constituie o greşeală, cu excepţia cazului în care jucătorul care îl atinge se află în timpul acţiunii de jucare a mingii sau dacă această atingere deranjează jocul. 

Unele acţiuni de jucare a mingii pot include acţiuni care nu presupun lovirea mingii.	

După ce jucătorul a lovit mingea, acesta poate atinge stâlpii, cablul, sforile şi orice alt obiect din afara lungimii totale a fileului, cu condiţia ca această acţiune să nu aibă vreo influenţă asupra jocului.	
	
Nu este comisă o greşeală atunci când mingea trimisă în fileu provoacă contactul fileului cu un jucător advers.	

===GREŞELI ALE JUCĂTORULUI LA FILEU===
	
Un jucător atinge mingea sau un adversar în spaţiul advers înaintea sau în timpul loviturii de atac a adversarului.	
	
Un jucător pătrunde în spaţiul advers pe sub fileu incomodând adversarul.	
	
Un jucător pătrunde în terenul de joc advers.	
	
Un jucător atinge fileul sau antenele în timpul acţiunii de jucare a mingii sau dacă prin această atingere deranjează jocul.	

==SERVICIU==

Serviciul este actul lansării mingii în joc de către jucătorul din spate-dreapta (poziţia 1), plasat în zona de serviciu. 	

===PRIMUL SERVICIU AL UNUI SET===
	
Primul serviciu al primului set, ca şi primul serviciu al setului decisiv (al 5-lea), este executat de echipa desemnată prin tragere la sorţi.	
	
Celelalte seturi vor fi începute cu serviciul echipei care nu a servit prima în setul anterior.	
===ORDINE LA SERVICIU===
	
Jucătorii trebuie să urmeze ordinea la serviciu indicată în fişa cu poziţia iniţială. 	
	
După primul serviciu al setului, jucătorul la serviciu este determinat după cum urmează: 
* când echipa la serviciu câştigă faza de joc, jucătorul care a efectuat serviciul precedent (sau jucătorul care l-a înlocuit) serveşte din nou; 	
* când echipa la primire câştigă faza de joc, ea obţine dreptul să servească şi efectuează o rotaţie înainte de a servi. Serviciul va fi efectuat de jucătorul care trece din poziţia 2 (faţă-dreapta) în poziţia 1 (spate-dreapta). 	

===AUTORIZAREA SERVICIULUI===

Primul arbitru autorizează execuţia serviciului după ce a verificat dacă cele două echipe sunt pregătite să joace şi dacă jucătorul la serviciu este în posesia mingii. 	

===EXECUŢIA SERVICIULUI===
	
Mingea trebuie să fie lovită cu palma sau oricare altă parte a braţului după ce a fost lansată pentru a fi servită (deci aruncată în aer sau lăsată să cadă din mână). 	

O singură lansare a mingii pentru a fi servită este permisă. Trecerea mingii dintr-o mână în alta şi lovirea ei de sol ca la baschet este permisă. 	

În momentul loviturii serviciului sau al desprinderii de la sol pentru un serviciu din săritură, jucătorul la serviciu nu trebuie să atingă terenul de joc (inclusiv linia de fund) sau solul din afara zonei de serviciu.

După ce a lovit mingea, el poate să păşească sau să revină pe sol în afara zonei de serviciu sau în interiorul terenului de joc. 	

Jucătorul la serviciu trebuie să lovească mingea în decursul a 8 secunde care urmează fluierului arbitrului principal pentru autorizarea serviciului. 	

Serviciul executat înainte de fluierul arbitrului trebuie să fie anulat şi repetat. 	

===PARAVAN===
	
Jucătorii echipei la serviciu pot să-şi împiedice adversarii, printr-un paravan individual sau colectiv, să vadă jucătorul la serviciu sau traiectoria mingii servite. 	

{{infobox sport olympique
 |nom=Volley-ball
 |nom alternatif=Volleyball
 |picto=100px|center 
 |fédération=FIVB (fondée en 1947)
 |olympique=1964
 |j=true
 |clubs= 
 |licenciés=
 |pratiquants=
 |professionnels=
 |CDMH=
 |CDMF=
 |image=Volleyball spiker.jpg
 |légende=
}}
Le '''volley-ball''' est un sport collectif mettant en jeu deux équipes de six joueurs<ref>sauf dans les catégories inférieures, comme Benjamin où l'on joue à quatre joueurs sur un terrain de sept mètres sur sept</ref> séparées par un filet, qui s'affrontent avec un ballon sur un terrain rectangulaire. Avec 260 millions de pratiquants, il s'agit de l'un des sports les plus pratiqués au monde<ref>selon [http://www.volley.asso.fr/infos/situation.htm la fédération française de volley-ball]</ref>.

==Histoire du volley-ball==
===Origines===
Le volley-ball est inventé le YMCA, à Holyoke dans le Massachusetts, William G. Morgan (1870-1942), afin d'occuper les athlètes pendant l'hiver. C'est en s'inspirant à la fois du basket-ball et également du tennis qu'est née la « mintonette », le 2 décembre 1895. Un autre sport de salle, le basket-ball, a été inventé juste dix miles (seize kilomètres) plus loin dans la ville de Springfield (Massachusetts), seulement quatre années auparavant. La mintonette se devait d'être un sport de salle moins violent que le basket-ball, pour les membres les plus âgés du YMCA, tout en exigeant toujours un minimum d'effort physique.

Les premières règles, écrites par William G. Morgan, instauraient un filet de  de hauteur, un terrain de 7,6 par , et un nombre de joueurs illimité. Un match était composé de neuf tours avec trois services pour chaque équipe dans chaque tour, avec un nombre de contacts avec la balle illimité pour chaque équipe avant son renvoi à l'adversaire. En cas d'une erreur de service, un deuxième essai était permis. Le fait de frapper la balle dans le filet était considéré comme une faute (avec la perte du point ou d'un temps-mort) sauf si cela se passait à la première tentative de service.

Après avoir observé ce sport, Alfred Halstead remarqua la nature de « volée » dans le jeu à son premier match d'exhibition en 1896. Joué à l' International YMCA Training School (aujourd'hui appelé Springfield College), le jeu fut rapidement connu sous le nom de volley-ball (il a été à l'origine orthographié en deux mots: « volley ball »). Les règles du volley-ball furent légèrement modifiées par l' International YMCA Training School et la propagation du jeu dans les YMCA différents.<ref name="Le volley-ball et son histoire"> </ref><ref name="Comment fut crée le volley-ball"> </ref>

===Raffinements et développement derniers===
La nature de la première balle officielle utilisée au volley-ball est contestée ; plusieurs sources disent que Spalding a créé la première balle officielle en 1896. Les règles ont évolué au cours du temps. En 1916, l'adresse et le pouvoir du jeu et l'attaque est introduite, et quatre années plus tard, la règle des trois touches est instaurée. En 1917, le set passe de 21 à 15 points. En 1919, environ  ballons de volley-ball sont distribués par l'American Expeditionary Forces à leurs troupes et leurs alliés, ce qui suscite la croissance de volley-ball dans de nouveaux pays<ref>[http://volleyball.org/history.html L'histoire du volley-ball]</ref><ref>[http://www.fivb.com/EN/volleyball/story.htm Le volley-ball et son histoire]</ref>.

Le premier pays, en dehors des Brésil, en Italie, des Pays-Bas et des pays de l'Europe de l'Est sont des équipes de premier plan depuis la fin des années 1980), en Russie, et dans d'autres pays incluant la Chine et le reste de l'Asie, aussi bien qu'au États-Unis<ref name="L'histoire de la FIVB"> </ref><ref name="Comment fut créé le volley-ball"> </ref>.

Le beach volley, une variante du jeu joué sur le sable avec seulement deux joueurs par équipes, intègre la FIVB en 1987 et devient un sport olympique aux jeux de 1996<ref name="L'histoire du volley-ball"> </ref><ref name="L'histoire de la FIVB"> </ref>.

===Volley-ball aux Olympiades===

L'histoire du volley-ball aux jeux Olympiques remonte aux Jeux Olympiques d'été de 1924 à Paris, où le volley-ball est pratiqué dans le cadre d'un événement de démonstration sportif américain<ref name="Frise Chrnologique"> </ref>. Après la fondation de la FIVB et de quelques confédérations continentales, on commence à envisager son inclusion officielle. En 1957, un tournoi spécial se tient à la 53 session du CIO à Sofia (Bulgarie), pour soutenir une telle demande. La compétition est un succès et le sport est officiellement inclus dans le programme pour les Jeux Olympiques d'été de 1964<ref name="L'histoire du volley-ball"> </ref>.
Le tournoi de volley-ball Olympique était à l'origine une compétition simple, dont le format est semblable à celui toujours employé dans la Coupe du Monde : toutes les équipes jouent l'une contre l'autre et sont ensuite classées par les victoires, la moyenne de set, et la moyenne de point. Un inconvénient de ce système de round-robin est que les vainqueurs de médaille pourraient être déterminés avant la fin des jeux, entraînant une perte d'audience pour le résultat des matches restants. Pour changer cette situation, la compétition fut composée de deux phases avec l'addition d'une « final round », un tournoi d'élimination se composant des quarts de finale, des demi-finales et des finales en 1972. Le nombre d'équipes impliquées au tournoi Olympique a grandi progressivement depuis 1964. Depuis 1996, les événements masculins et féminins comptent douze nations participantes. Chacune des cinq confédérations de volley-ball continentales a au moins une fédération nationale affiliée impliquée dans les Jeux Olympiques.

L'Pologne de gagner la compétition masculine sur les Soviétiques dans un match très serré de cinq sets. Depuis que les plus fortes équipes masculines de volley-ball appartenaient aux pays de l'Est, le boycott américain  n'avait pas autant d'effet sur ces événements que sur la compétition féminine. L'URSS remporte son troisième titre olympique chez les hommes en battant en finale la Bulgarie 3 sets à 1 (même résultat pour l'équipe féminine qui remporte son troisième titre). Avec le boycott de l'URSS aux jeux olympiques de 1984 à Los Angeles, les États-Unis ont balayé le Brésil dans les finales pour la médaille d'or des hommes. L'Italie remporte sa première médaille (le bronze chez les garçons) en 1984.

Aux jeux de 1988, Pays-Bas et l'Italie dans la compétition masculine pour remporter sa première médaille d'or. Second, les Pays-Bas, médaillés d'argent chez les hommes en 1992, reviennent emmenés par leurs leaders, Ron Zwerver et Olof van der Meulen, aux jeux de 1996 pour un match de cinq sets en battant l'Italie et remportent le tournoi. Médaliste du bronze masculin en 1996, la Serbie-et-Monténégro (jouant en 1996 et 2000 en tant que République fédérale de Yougoslavie) bat la Russie en finale en 2000, remportant sa première médaille d'or. En 2004, le Brésil remporte un deuxième titre olympique masculin en battant l'Italie en finale.

==Matériel==
Le matériel nécessaire se compose des éléments suivants :
* 2 poteaux ;
* 1 filet ;
* 2 mires ;
* 1 ballon ;
* 1 terrain.

===Terrain===
thumb|200px|Le terrain de volley-ball
200px|thumb|Un terrain de volley-ball en vue horizontale.
Le volley-ball se pratique le plus souvent en salle. Le terrain a une forme rectangulaire de 18 mètres de longueur sur 9 mètres de largeur. Les lignes de délimitation sont à l'intérieur du terrain. Une ''ligne centrale'' s'étend sous le filet sur toute la largeur du terrain et sépare les deux camps. Une ''ligne d'attaque'' est peinte au sol dans chaque moitié de terrain, à 3 mètres du filet ; elle est communément appelée ''« ligne des 3 mètres »''.

Les dimensions du terrain de volley varient suivant la catégorie des joueurs.

===Filet===
Chaque équipe occupe une moitié du terrain, moitié séparée de l'autre par un filet d'un mètre de haut, dont la partie supérieure est placée à une hauteur variable en fonction de la catégorie d'âge des joueurs ou joueuses : 

{| class="wikitable"
! Catégorie
! Masculins
! Féminines
|-----
| Seniors
| 
| 
|-
| Espoirs
| 
| 
|-----
| Juniors
| 
| 
|-
| Cadets
| 
| 
|-----
| Minimes
| 
| 
|-
| Benjamins
| 
| 
|-----
| Poussins
| 
| 
|-
| Pupilles
| 
| 
|-----
|}
Deux ''antennes'' (barres verticales également appelées « mires ») sont accrochées au filet à hauteur des limites du terrain (le filet est généralement plus large que ce dernier). Le ballon doit passer entre ces antennes lors des échanges entre équipes lors des phases de jeu. Deux bandes blanches, accolées aux antennes, sont situées sur le filet à la verticale des lignes de côté.

===Ballon===
150px|thumb|Un ballon de volley-ball [[Molten.]]

Le ballon de volley-ball est plus souple et plus léger que celui de football. Il doit avoir une circonférence comprise entre 65 et , une masse comprise entre 260 et  et une pression comprise entre 0,30 et . Depuis 1978, pour diminuer le temps de jeu, trois ballons sont utilisés lors des rencontres internationales et nationales. Finies les pertes de temps pour le récupérer au service, puisque quatre ramasseurs de balles sont placés autour du terrain. Ce système a permis une diminution d'environ 20% du temps de jeu.

==Règles du jeu==
Les points sont marqués soit en faisant tomber le ballon sur le terrain de l'équipe adverse, soit quand l'adversaire commet une faute. La première équipe à atteindre 25 points gagne le set et la première équipe à gagner trois sets gagne le match. Chaque équipe peut toucher le ballon jusqu'à trois fois avant que le ballon ne retraverse le filet, et les contacts consécutifs doivent être faits par des joueurs différents. Le ballon est d'habitude joué avec les mains ou les bras, mais les joueurs ont le droit de toucher le ballon avec n'importe quelle autre partie du corps.

=== Position des joueurs ===
Une équipe de volley-ball se compose de six joueurs sur le terrain : trois avants et trois arrières. La position des joueurs est généralement désignée par un numéro de 1 à 6 : ''1'' étant le joueur arrière droit, ''2'' l'avant droit, ''3'' l'avant centre, ''4'' l'avant gauche, ''5'' l'arrière gauche, et ''6'' l'arrière centre, ce qui donne cette configuration :

{| class="wikitable" border="1" cellspacing="0" cellpadding="5"
 |- style="border:2px dotted black;"
 | height="3" align="center" colspan="3" |<sub>''filet''</sub>
 |-
 |4||3||2
 |-
 |5||6||1
 |}

Cette numérotation correspond à l'ordre de service lors du début de set. Le poste 1 est occupé par le premier joueur à servir. Le poste 2 correspond au joueur qui servira en deuxième, et ainsi de suite.
Chaque joueur est tenu d'être à sa position lors de la mise en jeu de la balle. En revanche, dès la balle mise en jeu, les joueurs sont libres de se déplacer sur le terrain à leur guise (mais les joueurs arrière ne peuvent attaquer qu'en dehors des trois mètres et ne peuvent contrer dans la zone d'attaque ; en fait, dès qu'ils sont dans la zone d'attaque, ils ne peuvent pas renvoyer une balle de l'autre côté si le contact a lieu avec la balle entièrement au-dessus du filet).

=== Phases de jeu ===

Les phases de jeu sont les suivantes :
* le service est effectué par le joueur en position 1. Il s'effectue depuis l'arrière du terrain. Le joueur se place derrière la ligne de fond du terrain et frappe la balle à une main afin de la faire retomber à l'intérieur du terrain adverse (la balle peut toucher le filet). Le joueur est autorisé à lancer la balle, sauter, et smasher la balle : on appelle cela un service smashé, de plus en plus répandu à haut niveau ; dans tous les cas, ses pieds doivent rester à l'extérieur du terrain lors de l'appel (ne pas mordre la ligne de fond). La réception du saut peut se faire à l'intérieur du terrain après la frappe de la balle ; 
* L'équipe adverse reçoit la balle, elle a le droit de la toucher trois fois (le contre ne comptant pas comme touche) avant de la renvoyer à son tour de l'autre côté du terrain. Un joueur ne peut toucher deux fois consécutivement la balle (sauf si la première touche de balle est un contre) ; 

=== Fautes possibles ===

thumb|left|300px|'''Volley-ball''' : l'équipe en bleu tente un '''contre''' (joueuses n° 13 et 10) face au '''smash''' de la joueuse n°7 en blanc ; de part et d'autre, les autres joueuses sont en '''soutien''' (joueuse n°5 côté blanc ; joueuse n°8 côté bleu).

L'échange continue alors jusqu'à ce qu'une des deux équipes commette une faute. Les fautes les plus courantes sont :
* faute de '''position''' : ne pas respecter le placement correct des joueurs à l'instant où le serveur frappe la balle (exemple : le joueur 1 doit être derrière le joueur en 2 et à droite du joueur en 6) ;
* '''ball in''' : laisser la balle toucher le sol à l'intérieur des limites de son terrain ;
* faute des '''quatre touches''' : ne pas parvenir à retourner la balle dans le camp adverse en moins de trois touches de balle ;
* '''balle out''' : envoyer la balle de telle sorte qu'elle touche le sol en dehors des limites du terrain, ou un joueur envoie une balle qui ensuite touche l'antenne (communément appelée mire) ;
* faute de '''fil''' : toucher le filet entre les mires avec une quelconque partie du corps ou des vêtements ;
* faute de '''pénétration''' : franchir complètement la ligne centrale (sous le filet) avec le pied entier (ou la main ou une autre partie du corps) et entrer ainsi en contact avec le terrain adverse ;
* faute des '''deux touches''' ou '''double touche''' : un même joueur touche la balle deux fois successivement ;
* faute de '''frappe d'attaque''' : un joueur arrière (position 1, 5 ou 6) attaque une balle plus haute que le filet en étant à l'intérieur de la zone d'attaque délimitée par la ligne des trois mètres (sauf s'il prend son appel derrière la ligne des 3 mètres), ou le Libéro effectue une passe à dix doigts à l'intérieur de la zone des trois mètres qui est attaquée par un joueur au-dessus du filet ;
* '''ballon tenu''' ou '''transport''': la balle est touchée de manière inadéquate par un joueur (toutes les frappes doivent être franches, il est interdit d'attraper le ballon puis de le relancer).

Un point est alors marqué et l'équipe ayant marqué ce point gagne (ou conserve) le service. Si cette équipe n'avait pas le service, les joueurs de cette équipe effectuent alors une rotation sur le terrain dans le sens des aiguilles d'une montre (le 1 prend la place du 6, qui prend la place du 5, etc.). Le service est effectué alors par le joueur passant du poste 2 au poste 1.

La partie se déroule en trois sets gagnants de 25 points (avec deux points d'écart). Quant au cinquième set qui départage les 2 équipes, il se joue en 15 points avec 2 points d'écart (on refait un tirage au sort et l'on change de terrain à 8). Il ne peut y avoir de match nul.

Les règles du volley-ball ont été largement remaniées entre libero, spécialiste en défense, qui ne peut ni attaquer, ni contrer ni servir.

==Composition d'une équipe==
Pour jouer au volley-ball, le joueur doit avoir des tennis qui tiennent très bien la cheville. La plupart des joueurs plus avancés se procurent des chevillères car il est très fréquent qu'un joueur s'y blesse.
On peut classer les joueurs en catégories :

====Les complets / Réceptionneurs-attaquants====
Ces deux joueurs attaquent à l'aile (en position 2 ou 4) et aux trois mètres. Un des deux attaquants attaquera toutefois en position 2 lorsque le pointu est lui-même sur la position 4, en phase de réception. À l'arrière, le complet est, avec le libéro, prioritaire pour faire la réception.
NB : les joueurs appelés « complets » sont parfois aussi ceux qui sont choisis pour être en opposition au passeur, dans les équipes sans pointu. À ce moment là, ce joueur doit être capable de réceptionner, d'attaquer, de bloquer, de servir et surtout de pouvoir effectuer la passe lorsque le passeur défend. C'est ce qui le différencie de l'attaquant réceptionneur classique et lui vaut le titre de « complet ».

====Le pointu====
Aussi appelé « joueur à la technique », ce joueur est celui placé à l'opposé du passeur. Il attaque généralement en poste 2 sauf en phase de réception lorsque lui-même est sur la position 4 afin d'éviter des rotations inutiles. Il attaque alors en 4. Lorsqu'il est arrière, le pointu est déchargé de la réception afin de pouvoir attaquer aux trois mètres (le plus souvent en poste 1). Il est souvent considéré comme le meilleur attaquant et le passeur lui fait souvent la passe lorsque il se trouve en difficulté.

Pointus et complets peuvent être regroupés sous l'appellation '''« ailiers »'''.

====Les centraux====
Les joueurs au centre sont ceux qui se placent en position 3 et 6. En poste 3, les centraux ont pour principale fonction, d'attaquer en courte (passe courte et rapide du passeur) ou, dans le cas d'une feinte d'attaque, de « fixer » (attirer) la défense adverse (le contre ou mur) pour l'empêcher d'aller contrer un attaquant '''ailier'''. Le central sort souvent sur les postes arrière pour laisser sa place au libéro. Il sort après avoir servi en position 1 et rentre en 4.

====Les passeurs====
Selon le système tactique mis en place, il y a un passeur (système 5-1) ou deux passeurs (système 4-2). Dans un système 5-1 (5 attaquants et 1 passeur), le passeur se place après le service généralement :
:* en 2 quand il est sur les positions avant (2, 3 ou 4),
:* en 1 quand il est sur les positions arrière (1, 5 ou 6).
:Dans un système 4-2 (4 attaquants et 2 passeurs), les deux passeurs sont sur des positions opposées (quand un passeur est devant, l'autre est derrière). La position de chaque passeur après le service fonctionne sur le même principe qu'avec un seul passeur.
:Quand les deux passeurs attaquent également (le passeur sur les positions avant attaque sur des passes faites par le passeur sur les positions arrière) on parle d'un système en « faux 4-2 », en « 4-2 amélioré », ou en 6-2 qui permet d'avoir toujours 3 attaquants sur les postes avant.

====Le libéro====