{{Infobox Language
|name=Kven
|states=Norway
|region=Northern Europe
|speakers=2000-8000 (2005 census)
|familycolor=Uralic
|fam2=Finno-Ugric
|fam3=Finno-Permic
|fam4=Finno-Volgaic
|fam5=Finno-Lappic
|fam6=Baltic-Finnic
|fam7=Finnish
|nation=Norway (recognized minority language)
|agency=Kven language board
|iso1=fi|iso2=fin|iso3=fkv}}

The '''Kven language,''' also known as '''Kvennish''', (''suomi'', ''kveenin kieli'' or recently proposed ''kainun kieli'') is a Finnish, but for political and historical reasons it received in 2005 status of a legal minority language in Norway, within the framework of the European Charter for Regional or Minority Languages. 

==Geographic distribution==

Today, most speakers of the Kven language are found mostly in Northeastern Norwegian communities such as Bugøynes, Neiden, Vestre Jakobselv, Vadsø, and Børselv.  Also a few older speakers may still be found in the municipalities of Nordreisa and Storfjord. Bugøynes perhaps remains the most vital of all the remaining Kven communities in Norway.

In Northeastern Norway, mainly around Finnish, whereas west of Alta the few remaining ''Kven'' speakers speak Finnish with more particularities, due to a deeper isolation from Finland.

In a 2005 government report, the number of people speaking the Kven language in Norway is estimated to be between 2000 and 8000, depending on the criteria used. However, today there are very few young people that speak the language, making it an endangered language.<ref>http://www.kvenskinstitutt.no/spr-k/spr-k.html</ref>

==Language or Finnish dialect?==

The Kven language is closely related to the three other official modern-day Finnic languages spoken in Northern Scandinavia:  The Meänkieli language (spoken in today's Northern Sweden, also known in English as Torne Valley Finnish), the Karelian language (spoken in today's Northwestern Russia) and the Finnish language. The speakers of ''Kven'', ''Meänkieli'', ''Karelian'' and ''Finnish'' can understand each other's languages without too much difficulty.  

The Kven language is also more distantly related to the Finno-Ugric Sami languages, which are spoken across Northern Scandinavia and in Northwestern Russia as well. However, the speakers of a Sami language and the Kven language are not able to understand each other's languages. 

Among the dialects of the Finnish language within the boundaries of the modern day Finland, the Kven language is most closely related to northern Finnish dialects spoken also in Sweden (Savonian dialects that was formed from the 16th century onwards, when immigrants from Savonia started to settle in the northern wastelands. Dialects closest to the Kven language are called Western Finnish dialects, while the Kainuu dialect belongs to the group of Eastern Finnish dialects, predominantly of Karelian origin. <ref>[http://www.helsinki.fi/hum/skl/ssu/aluejasos/murrekartta.pdf Map of dialects spoken in Finland.]</ref> 

'''Ruijan murteet''' ovat peräpohjalaismurteisiin kuuluvia suomen murteita, joita puhutaan Ruijassa. <ref>http://www.internetix.ofw.fi/opinnot/opintojaksot/8kieletkirjallisuus/aidinkieli/murteet/perapohj.html</ref> Murteista käytetään yhteisnimitystä '''kveenin kieli''', jolla on ollut Norjassa virallisen vähemmistökielen asema vuodesta 2005 alkaen. Kveenin kielen kaavailtu ISO 639-3 -koodi on fkv. Kveenin kielen puhujia on 2000–8000, riippuen kriteeristä. Kveenin kielessä on runsaasti lainasanoja norjasta, mm. ''tyskäläinen'' tarkoittaa saksalaista.

Norjalaiset ovat kutsuneet suomea nimellä kvænsk språk. Kveenin kielen tutkija Terje Aronsen huomatessaan vuonna 1984, että heidän puhumansa kieli ei ollut suomen kieltä, nimesi kielen kväänin kieleksi eli kveeniksi. Asiasta nousi tuolloin kielen puhujien joukossa luja vastustus, koska useiden mielestä kveeni oli ollut haukkumasana. Ajan kuluessa nimitys on kuitenkin vakiintunut käyttöön. Teoriat kveenien ja joidenkin historioitsijoiden keksimien "kainulaisten" välisistä yhteyksistä ovat myös johtaneet "kainu"-nimen käyttöönottoon, jota mm. Ruijan Kaiku-lehti käyttää.<ref>[http://web.archive.org/web/20060909203611/http://www.ruijan-kaiku.no/rk0106/nr0106.shtml Ruijan kaiku]</ref>. Toisaalta kveeni on hyväksytty kielen viralliseksi nimeksi kansainväliseen tiedesanastoon. <ref>[http://www.suonttavaara.se/dokument/kvanland.html]</ref>

Kveeni on säilyttänyt meänkielen tavoin murremaiset ominaisuutensa, jotka suomen kirjakielessä ovat hävinneet. Näissä kielissä on pohjana suomen kielen peräpohjalaiset murteet eli lapin murteet. Puhekieltä osaava suomen kielen taitaja ymmärtää kuitenkin helposti kumpaakin kieltä.

=== Kielen historiaa ===

Suomen kieli oli Pohjois-Norjassa arvostettu vielä 1800-luvun alussa. Alueella vallitsi luonnollinen kolmikielisyys ja kieltä vaihdettiin sen mukaan millä kysyttiin. Se, että norjalaiset, suomalaiset ja saamelaiset harjoittivat eri alojen elinkeinoja, mahdollisti sen, että kullakin kielellä oli oma erikoisalueensa. Meriasioista puhuttiin norjaksi, maanviljelystä suomeksi ja poronhoidosta saameksi. Ympäristön monikielisyys on vaikuttanut kveenin kielen kehittymiseen. Monikielisyys on muuttanut kveenin rakennetta suomeen nähden. Norjan ja saamen kielet ovat vaikuttaneet kveenin kieleen myös sanastollisesti.

Vielä 1800-luvun alussa suomen kielen asema Pohjois-Norjassa oli täysin erilainen, kuin vuosisadan lopulla. Kirkko ja koulu yrittivät järjestää suomen- ja saamenkielistä opetusta lapsille. Tromssan seminaarissa suomen ja saamen kielet olivat oppiaineina. Kuitenkin 1800-luvun lopulla kouluissa kiellettiin suomen opetus sekä suomen puhuminen asuntolassa ja välitunneilla. Suomen kielen käytöstä oppilaita rangaistiin. Suomen kielen opetuskielto oli voimassa vuoteen 1940 asti. Joissakin kouluissa kuitenkin käytettiin suomea apukielenä vuoteen 1936 asti. Suomen kielen ja kveenien aseman radikaali heikkeneminen johtui 1800-luvun lopun nationalismin ja sosialidarwinismin vaikutteista sekä maailmansotien jälkeisestä ajasta, jota kutsuttiin nimellä ”finske fare” (Suomen vaara)

Omankielisen opetuksen puute ja yhteiskunnalliset muutokset aiheuttivat sen, että Norjassa puhuttu suomen kieli ”jäi jälkeen” Suomessa puhutusta kielestä. Yhteiskunnan erikoisalojen sanasto siirtyi norjan kielestä. Koska omankielistä opetusta ei saatu, kirjoitus- ja lukutaito kehittyivät norjaksi. Vapaaehtoisena kielenä suomea sai alkaa opettaa vuonna 1969. Suomen kielen opetus aloitettiin uudelleen Tromssan yliopistossa ja Finnmarkun Korkeakoulussa vuonna 1977.  Vuonna 1983 Pyssyjoella suomen rinnalle opetuskieleksi otettiin kveeni.

=== Nykytilanne ===

Vuonna Ruijan Kveeniliiton tavoitteiksi asetettiin vähemmistöstatuksen saaminen sekä kielen ja kulttuurin säilyttäminen ja kehittäminen. Kveenin kieli sai virallisen vähemmistökielen aseman Norjassa vuonna 2005. Tämän myötä Tromssan yliopistossa on mahdollisuus opiskella vuoden 2006 alusta alkaen kveenin kieltä. Kveenin opetus tapahtuu jo aikaisemmin aloitetun suomen kielen lisäksi. Opetus jakaantuu kveenin kieleen ja kveenin kulttuurihistoriaan. Tavoitteena on myös luoda kveenille oma kirjakieli ja elvyttää puhuttua kieltä. Tavoitteena on myös tehdä yhteistyötä Ruotsin meänkielisten kanssa.