שמאל|ממוזער|200px|פייר דה מאריבו, 1743
 
'''פייר  קרלה דה שאמבלן דה מאריבו''' (בצרפתית: Pierre Carlet de Chamblain de  Marivaux;&rlm;
צרפתי. כותב הקומדיות הצרפתי החשוב ביותר של המאה ה-18, מנציגי עידן האורות המוקדם.

==ילדותו ונעוריו==

פייר דה מאריבו נולד בפריז ב-4 בפברואר 1688 במשפחתו של '''ניקולא קרלה''', משפטן ממוצא נורמנדי  שמילא תפקידים מנהליים בצי,ושל '''מארי אן, לבית  בולה''' (Marie-Anne Bullet), אחותו של האדריכל הפריזאי  פייר בולה (1639 - 1716).  לפי  האחוזות שירכוש בעיירה ריום Riom, הבירה אז של האזור אוברן  Auvergne), ניקולא  קרלה יוסיף  מאוחר לשם משפחתו את שם  '''שאמבלן''' ולאחר מכן גם את זה של '''מאריבו'''.

חלק מימי ילדותו בילה  פייר דה מאריבו בפרובינציה, בעיר רומית. כמתבגר קורא את כתבי מיגל דה סרוואנטס, את יצירות מדלן דה סקודרי, את אלו של לה קאלפרנד (La Calprenede) שהשפעתם ניכרת ברומנים הבוסריים שלו. כמו כן מכיר את  מחזותיהם של  מולייר ושל ז'אן  פרנסואה רנייאר. בגיל 22 התיישב מאריבו בפריז שם נרשם לפקולטה למשפטים.

==שנות בגרותו==

אחרי שנתיים, בשנת 1712 עזב הצעיר  את לימודי המשפטים על מנת להתמסר לפעילות ספרותית ועיתונאית. ב-1717 התחתן עם '''קולומב בולון''' (Colombe Bollogne), בת לעורך דין אמיד, ובשנת 1719 נולדה לזוג בת בשם קולומב-פרוספר. באותה שנה נפטר אביו ומאריבו ניסה לרשת את משרתו כמנהל המטבעה בריום אך מועמדותו נדחית. כך שהיה עליו לוותר על שאיפות אלה ולהמשיך בעבודתו היצירתית בפריז. אולם נופלים עליו אסונות לא צפויים: בעקבות מפולת השטרות  של ג'ון לוא  שבהם השקיע הון רב מנדוניית אשתו, בשנת 1720 נותרו בני הזוג מאריבו ללא  פת לחם. כעבור 3 שנים ב1723 נפטרה אשתו ממחלה. בינתיים חזר הסופר ללימודי המשפטים וסיים אותם עם תואר ראשון בשנת 1721. הוא התקבל ללשכת עורכי הדין ובפרלמנט של פריז, אבל  בסופו של  דבר לא יעבוד במקצוע זה לעולם.   

מאריבו צפה בהתלהבות במופעי להקת ההאיטלקית ה"קומדי איטליין" - שחזרה לפריז מהגלות הארוכה שנכפתה עליה על ידי לואי ה-14 בערוב ימיו בשנת 1697 וכותב בשבילה מספר רב של מחזות, חלקם מושפעים על ידי מסורת הקומדיה דל ארטה. 
הטרגדיה היחידה שכתב, "מותו של חניבעל" שהוצגה על במת הקומדי פרנסז אינה זוכה להצלחה. 

במקביל היה מאריבו פעיל בתחום העתונאות.  בשנת האנגלי ושאותו ערך וכתב לבד: 25 גליונות  עד שנת ספרותיים הסלונים) או חדרי האורחים -  במיוחד של  מאדאם דה לאמבר 
(Lambert) , של מאדם דה טאנסן, (de Tencin), של מאדאם דה טפאן (de Teffand) ושל מאדאם ז'ופרן (Geoffrin).

==פעילותו הספרותית==
===התקופה הראשונה===

המחזה הראשון לשכתב מאריבו בגיל 18, בחרוזים, היה הבורלסקי, אבל עם בעל צביון פסיכולוגי  בחמשה כרכים  ובסגנון "הענוג" (précieux)
"ההרפתקאות של *** או התוצאות המפתיעות של האהדה" (1713 - 1714), לאחר מכן הרומן "הכרכרה התקועה"  ב1714 ובאותה השנה 
הסיפור האלגורי " Le Bilboquet" הנחשב דוגמה לאסתטיקת הרוקוקו.

===התקופה השנייה===
תחת רושם ידידותו עם לה מוט ועם 
פונטנל משתתף מאריבו בחידוש הפולמוס שהתחיל  קודם  לכן שרל  פרו בין המודרני וה"ישן"  , כשהוא מתיצב לצד ידידיו ,
חסידי ה"חדש", נגד תכתיב החוקים הנוקשים של הספרות הקלאסית.
ברוח זו כותב  פרודיות לפי הומרוס , 
הומרוס מחופש או איליאדה בחרוזים בורלסקים" (1717 ולפי
"פנלון "טלמכוס  מחופש"  (שהוצא לאור ב
פרודי 
"פרסמון או השגעונות הרומנסקים  החדשים "  או "דון קישוט החדש" 
(הוצא לאור ב 1737.

===התקופה השלישית===
אחרי "המכתבים שיש בהם הרפתקה"  וסדרה של  מסות שפורסמו במחזות רבים ללהקת ה"קומדי איטליין" (הקומדיה האיטלקית) בארלקין המלוטש בידי האהבה" ו "אהבה ואמת", המשיך ב"הפתעת האהבה",
'''"הבוגדנות הכפולה"''', (1722), "הנסיך המחופש"
(1723), " המשרתת  המתחזה" (1724), "אי העבדים"  ו"יורש הכפר", {1725),"ניצחונו של פלוטוס", (1728),  
"המושבה  החדשה" (1729),  כאשר  שיאו מגיע עם המחזות: 
'''"משחק האהבה והגורל"''', אחר כך "בית ספר לאמהות", 
"התחבולה המוצלחת" (1732), ,"האם המוודה" (1733),
'''"הוידויים השקריים"''' (1737, 
"השמחה הבלתי צפויה" (1738), "דוברות האמת" 1739
ו"הניסוי" 1740. 

מאריבו כותב גם לתיאטרון ,"קומדי פראנסז" תשע  מתוך הקומדיות שלו ,מביניהן שלוש זכו בהצלחה רבה בקהל:
"ההפתעה השניה של האהבה", (1727), "הצוואה"  (1736), 
ו"תבוסת המשפט הקדום"  (1746). האחרות , " הסוף המפתיע" 
(1724, "אי התבונה" (1727), "איחוד האהבות"(1731),
"הנדרים האינדיסקרטים",(1732), "האיסטניס המאולף"  
(1734), ו"המחלוקת" (1744 נחשבו כשלון. 

במשך עשר שנים מחייו , בין השנים 1731 - 1741 פרסם מאריבו
את הרומן הלא גמור שלו  '''"חיי מריאן"'''. הרומן השני שכתב באותה תקופה הוא "האיכר הנובו-ריש"  (1734-1735).

===מאריבו והתיאטרון:מסיכות, התחזויות, "מאריבודאז'"===

מאריבו משתמש הרבה, לפי מסורת המסיכות, התחזויות, חילופי תפקידים בין אדונים ומשרתים.
במחזוויתיו  כמו ברומנים המאוחרים שלו יוצר  מאריבו "שיחות"  מתוחכמות
תוך כדי ניתוח  פסיכולוגי  של האינטראקציות הסנטימנטליות.
 
מכאן הכינוי "מאריבודאז'" marivaudage   והפועל "marivauder" בצרפתית
שהומצאו (על ידי לה ארפ - La Harpe, 1799) כדי לתאר את הדו-שיח   ה"גלאנטי "  והמעודן המיועד לפיתוי אשה או של גבר. 
לפי הגדרתו של ז'אק בארזון ,  סגנון זה של דו-שיח או תקשורת, אשר " על ידי מניירות אין ספור - מילה אחת, שתיקה, מחווה - מעביר את הצורה שבה המאוהבים או של אלה הנמצאים  על סף ההתאהבות, מונעים  על ידי משפטים קדומים, אשליות,  חוסר ודאות, ושגיאות עיוורות, פסיכולוגיות  או  חברתיות".  בארזון מוצא דמיון בין ה"מאריבודאז'" ולבין צורות דו-שיח  מהמחזות והרומנים המאוחרים של  הנרי ג'יימס.
מבקרים  רומזים על קשרים  בין סגנונו של  מאריבו ובין דו-שיח המאפיין יצירות  בנות זמננו כמו בסרטי הקולנוע  של  אריק רוהמר. 
במרכז אמנות הדו-שיח אצל מאריבו עומד השימוש בפארדוקס הנוצר בין
מה שגבור אחד אומר  ומבין , מה שקולט גיבור אחר,  ובין האמת הידועה לצופים או לקוראים. משחק הפירושים האלה מבדר  ומגרה את הקהל  ונותן בו זמנית למחבר הזדמנות לנתח עמדות ורגשות מורכבים" (אוסקר האק,
ב"הומור ופארדוקס" 1961 )     
שפתו של  מאריבו, המשתמש   במשחקי מלים וחילופים ושינויים מתוחכמים
ברמות הדיבור (דונלד רוי) נחשבה על ידי מבקריו  בני זמנו כמלאכותי,מעושה -  מעין "עשיית פרצופים" מילולית  או  אף כבכלל לא נכונה. מאריבו הואשם ביצירת מלים  וביטויים "לא מתאימים". במציאות
כמה  מהם, כמו הביטוי הצרפתי tomber amoureux - "ליפול מאוהב" - בשביל
"להתאהב") התאזרחו כבר מזמן בצרפתית הספרותית  והחליפו ביטויים מקובלים פעם   - במקרה זה - se rendre amoureux- שיצאו  משימוש .
 
על יד מחזותיו של אנציקלופדיסטים, פרט ל ד'אלמבר  וללה שוסה La Chaussée.
היחס השלילי  מצד יריביו הרבים ליווה את יצירתו של מאריבו במשך  מאה  וחצי שנים  כאשר למושג "מאריבודאז'"  יוחס יותר  מובן שלילי - של שפה מסורבלת, וגם של שכלתנות שטחית  וגודש של ניתוחים פסיכולוגים.  
אחרי שהצופים התרגלו במאה ה-19 לקומדיות של אלפרד דה מיסה שהיו מבליטים גם הם את הסובטקסט הרגשי  והיו מתבססים על ההתבוננות הפסיכולוגית  ביחסים בין המינים, גם מקומו של מאריבו התחיל להיבחן מחדש. 
ליצירתו העשירה  הייתה עדנה מחודשת במיוחד במאה ה-20. הוערך מאריבו בין היתר בשביל הסתכלותו הפסיכולוגית , כמו בשביל העיניין המיוחד שמצא במעמד החברתי של האשה. 
למרות שיצר קומדיות, הוא נחשב יותר ממשיך של  ראסין
מאשר של מולייר.

==שנותיו האחרונות==
אחרי שני נסיוונות כושלים ב1732  וב1736, נבחר מאריבו  ב
10 בדצמבר 1742, בתמיכת הגברת דה טנסן, ב
אקדמיה  הצרפתית , כשהוא מועדף על פני יריבו 
וולטר.  הנאום בקבלתו ב 4 בפברואר 1743 שנאם העמית לאנגה  דה ג'רז'י אינו  לגמרי  לטעמו, למרות  שהלה השווה אותו  לתאופרסטוס. לעומת  זאת את נאומו  שלו הקדיש במידה רבה להוקרת      
השפה  והרוח הצרפתית  ולתרומתם  לתרבותה ולקדמתה של אירופה. 

בשנותיו האחרונות עוד כותב מאריבו כמה קומדיות במערכה  אחת , כמו "פליסיה",   ו"השחקנים תמי הלב".
בשנת 1745 ביתו בוחרת  להיות נזירה. 
למרות הפרסום וקבלתו לשורות "בנו האלמוות" של האקדמיה, מצבו הכלכלי של מאריבו, המתפרנס בכתיבה בלבד,  נשאר בכי רע. נאלץ  להסיכ,ם לקבל קצבאות
מידידו  הלבסיוס , יש אומרים גם מהמאדאם דה פומפדור,  אך בגלל חובותיו אינו מוצא לבסוף פתרון אחר אלא למכור  את זכויותיו על כתביו ואת רוב רכושו תמורת 232 לירות. 
בימי זקנה נהנה מתמיכה מורלית של ידידתו , העלמה דה סן-ז'אן.
חולה החל משנת 1758, נפטר  בפריז , כנראה בעקבות דלקת קרום הראות ב12 בפברואר 1763  בגיל 75. לבתו יכול להוריש רק מעט משאבים למחיה.

==יצירותיו==
===מחזות===

1.'''קומדיות''' : 36 מחזות

א. בנושא פילוסופי, מיתולוגי, אוטופי, אלגורי על   ניסויים חברתיים וכו'.

*''אי העבדים'' - L'isle  des esclaves - 1725 - קומדיה חברתית

* ''אי התבונה  או האנשים הקטנים'' -  1727 
L'Isle de la Raison ou les Petits Hommes 

* ''הניצחון של פלוטוס'' - Le Triomphe  de  Plutus - סטירה 1728 

* ''המושבה''  La Colonie 
(בהתחלה - ''המושבה  החדשה או ברית הנשים'' - טקסט אבוד; גרסה חדשה 
במערכה אחת - 1750 ) על שחרור הנשים 

* '' המפגש של אמור וקופידון'' - מפגש האהבות - 1731-
Reunion des Amours 

*''המחלוקת'' - La Dispute  - 1744

*''פליסיה'' - 1757 - Félicie - פורסמה  ב"מרקור" , לא הוצגה  

ב. בנושא רומנסקי

*''הנסיך המחופש'' - Le Prince  travesti -1724 -טרגיקומדיה  ארואית,  פנטסטית

*'' ניצחון האהבה'' - 1732  - Triomphe de l'amour   - 
ג. על חיי היום יום, מנהגי התקופה

*'' בית הספר לאמהות '' - L'École des mères - 1732  

*''האם הוודה'' - 1735  La mère confidante 
 
*''הדודה'' - 1967 -  - La Commère- לפי פרק מהרומן " האיכר הנובו-ריש"
הוצגה אחרי מות המחזאי

*'' היורש מהכפר'' - 1725 -   L'héritier de village
 
*'' האשה הנאמנה'' -  1755 -  Femme fidèle
   
* '' הצוואה'' -  1736 - Le Legs 

ד. סנטימנטליות , פסיכולוגיות, מוקדשות ל"מטאפיזיקה
של הלב":

* ''ארלקין המלוטש על ידי האהבה'' -1720  Arlequin poli  par l'amour
  
*''הפתעת האהבה'' -1722 - La Surprise de l'amour

* ''ההפתעה השניה של האהבה'' - 1727 - La Seconde  surprise  de l'amour
בה שיחקה אדריין לקוברר  בתפקיד המרקיזה 

* ''הבוגדנות הכפולה'' - 1723 - La double inconstance

thumb|Marivaux , malował [[Louis Michel van Loo]]
'''Pierre Carlet de Chamblain de Marivaux''' (znany jako Marivaux) (francuski pisarz i dramaturg urodzony w  Paryżu.
Uważany za za najwybitniejszego dramaturga francuskiego XVIII wieku. Pisał komedie dla  Comédie-Française i Comédie-Italienne w Paryżu. Najważniejsze z jego dzieł to: ''Le Jeu de l'Amour et du Hasard'' i ''Les Fausses Confidences''. Opublikował też wiele esejów i niedokończoną powieść:  ''La Vie de Marianne'' i ''Le Paysan parvenu''.

== Biografia ==
Jego ojciec był normandczykiem i finansistą o nazwisku  Carlet, (zmienił je potem na Chamblain, a jeszcze później na Marivaux).  Mieszkał z rodziną w  Owernii , gdzie kierował mennicą. 

Marivaux miał napisać swą pierwszą komedie ''Père prudent et equitable'' w  wieku 18 lat , choć nie opublikował jej aż do  roku 1712, gdy miał lat 24.  Z początku interesowała go jednak przede wszystkim powieść.  Od 1713 do 1715 napisał trzy: ''Effets surprenants de la sympathie''; ''La Voiture embourbée'', I książkę o trzech tytułach: --''Pharsamon'', ''Les Folies romanesques'' i  ''Le Don Quichotte moderne''.  Są one inspirowane hiszpańską literaturą pikarejską i barokowa heroiczną literaturą francuską. 

Parodiował  Homer a  biorąc przykład z  Antoine Houdar de la Motte, mistrza paradoksu. Przyjaźń z  innym pisarzem, którym był Antoine Houdar de la Motte  otworzyła przed Marivaux podwoje najważniejszej ówczesnej gazety francuskiej gazety  ''Mercure de France'', zaczął pisać do niej artykuły w  1717 roku. Artykuły zdradzały już pierwsze oznaki słynnej  "marivaudage," charakterystycznej dynamiki dialogów postaci  ze sztuk  Marivaux.

Wczesne lata dwudzieste to ważny okres w życiu Marivaux; napisał wówczas komedie (szczątkowo zachowana)  ''L'Amour et la vérité'', inną komedię, ''Arlequin poli par l'amour'', i tragedię, która nie odniosła sukcesu, ''Annibal'' (druk 1737).  W roku  1721, poślubił Mlle Martin, która niestety wkrótce zmarła.  Stracił tez swe oszczędności w spekulacjach związanych z „planem Missisipi”.  Odtąd mógł się utrzymywać tylko z tego co napisał.

Marivaux miał związki z najlepszymi teatrami : "Annibal"  wystawiono w  Comédie-Française  a  ''Arlequin poli'' w  Comédie-Italienne.  Udało mu się tez założyć własną gazetę,  ''Spectateur Français'', której był jedynym autorem.  Wydawał ja przez dwa lata, w końcu zaprzestał ponieważ nie umiał pracować systematycznie.  