'''Kokin-wakashū''' (, "muinaisen ja nykyajan waka-kokoelma"), lyhennetty usein '''Kokin-shū''' (), on Heian-kauden Uda (hallitsi 887–897) ja sen tilasi hänen poikansa keisari Daigo (hallitsi 897–930) noin vuonna 905. Sen valmis muoto on noin vuodelta 920, vaikka useiden historiallisten lähteiden mukaan viimeinen runo lisättiinkin kokoelmaan vuonna 914. Antologian kokoajat olivat neljä hovirunoilijaa: tehtävän johtaja Ki no Tsurayuki, Ki no Tomonori (joka kuoli ennen teoksen valmistumista), Ōshikōchi Mitsune ja Mibu no Tadamine. 

==Merkitys==
''Kokin-shū'' on ensimmäinen 21:stä keisarin pyynnöstä kootusta japanilaisen runouden kokoelmasta (). Se oli aikansa runouden vakutusvaltaisin teos, joka säänteli japanilaisen runouden muotoa aina 1800-luvun loppuun saakka. Se oli ensimmäinen antologia, joka jakautui vuodenaika- ja rakkausrunoihin. ''Kokin-shūn'' aloittama vuodenaikarunojen johtoasema jatkuu nykyäänkin haiku-perinteessä. 

Ki no Tsurayukin japaninkieliset alkusanat merkitsivät myös japanilaisen kirjallisuuskritiikin alkua, erillisenä ajan kirjallisuuspiireissä yleisemmästä kiinankielisestä poetiikasta (antologiassa oli myös perinteinen kiinalainen Ki no Tomonorin kirjoittama esipuhe). Ajatus sekä vanhojen että uusien runojen sisällyttämisestä kokoelmaan oli toinen merkittävä keksintö, joka otettiin myöhemmin laajalti käyttöön muissa teoksissa, sekä proosassa että runoudessa. ''Kokin-shūn'' runot järjestettiin ajan mukaan; esimerkiksi rakkausrunot, jotka olivat monien eri runoilijoiden eri aikoina kirjoittamia runoja, järjestettiin niin, että lukija ymmärtäisi niiden kuvaavan hovissa tapahtuvan rakkausjutun etenemistä ja tapahtumia. Yhden runon assosiointi toiseen on tehnyt antologiasta renga- ja haikai-runoperinteiden esiäidin.

==Rakenne==
Kokoelman runojen tarkasta määrästä on kiistaa. Internet-versiossa<ref name="online">[http://etext.lib.virginia.edu/japanese/kokinshu/ Kokin-wakashūn internetversio]</ref> on 1&nbsp;111 runoa. Kokoelma jakautuu kahteenkymmeneen osaan, mikä heijastelee vanhempia teoksia, kuten ''Man'yōshūta'', ja erilaisia kiinalaisia antologioita. Aiheiden järjestely kuitenkin eroaa kaikista varhaisimmista malleista. Sitä seurasivat kaikki myöhemmät viralliset kokoelmat, vaikka jotkin niistä, kuten ''Kin'yō-wakashū'' ja ''Shika-wakashū'', koostuvat vain kymmenestä osasta. 

Seuraavassa taulukossa ''Kokin-shūn'' kappaleista on niiden japaninkieliset nimet,<ref name="online" /> niiden modernit lukutavat ja niiden suomenkieliset käännökset.

The , commonly abbreviated as , is an early Heian ''waka'' 905. Its finished form dates to c. 920, though according to several historical accounts the last poem was added to the collection in 914. The compilers of the anthology were four court poets, led by Ōshikōchi Mitsune, and Mibu no Tadamine. Its name means "Collected Japanese Poems of Ancient and Modern Times."

==Significance==
The ''Kokinshū'' is the first of the , the 21 collections of Japanese poetry compiled at Imperial request. It was the most influential realization of the ideas of poetry at the time, dictating the form and format of Japanese poetry until the late nineteenth century; it was the first anthology to divide itself into seasonal and love poems. The primacy of poems about the seasons pioneered by the ''Kokinshū'' continues even today in the ''haiku'' tradition. 

The Japanese preface by Ki no Tsurayuki is also the beginning of Japanese criticism as distinct from the far more prevalent Chinese poetics in the literary circles of its day. (The anthology also included a traditional Chinese preface authored by Ki no Tomonori.) The idea of including old as well as new poems was another important innovation, one which was widely adopted in later works, both in prose and verse. The poems of the ''Kokinshū'' were ordered temporally; the love poems, for instance, though written by many different poets across large spans of time, are ordered in such a way that the reader may understand them to depict the progression and fluctuations of a courtly love-affair. This association of one poem to the next marks this anthology as the ancestor of the ''renga'' and ''haikai'' traditions.

==Structure==
The exact number of poems in the collection is a matter of dispute. The online edition<ref name="online">Online edition of the [http://etext.lib.virginia.edu/japanese/kokinshu/ Kokin wakashu] at the [http://etext.lib.virginia.edu/japanese UVa Library Japanese Text Initiative].</ref> contains 1,111 poems. The collection is divided into twenty parts, reflecting older models such as the ''Man'yōshū'' and various Chinese anthologies. The organization of topics is however different from all earlier models, and was followed by all later official collections, although some collections like the ''Kin'yō Wakashū'' and ''Shika Wakashū'' scaled the model down to ten parts. 

The following divisions of the ''Kokinshū'' mention the Japanese names of the parts<ref name="online" />, their modern readings<ref name="companion">Miner (1985), pages 186&ndash;187</ref><ref name="trans">McCullough</ref>, and their English translations<ref name="contents">Brower, pg 482</ref>.

{| class="wikitable"
|-
! topic
!colspan="4" align="center"| parts
|-
!rowspan="4" valign="middle"| Seasons
| 1-2 || Spring
|align="right"|春歌||haru no uta
|-
| 3 || Summer
|align="right"|夏歌||natsu no uta
|-
| 4-5 || Autumn
|align="right"|秋歌||aki no uta
|-
| 6 || Winter
|align="right"|冬歌||fuyu no uta
|-
!rowspan="4"| &nbsp;
| 7 || Congratulations
|align="right"|賀歌||ga no uta
|-
| 8 || Partings
|align="right"|離別歌||wakare no uta
|-
| 9 || Travel
|align="right"|羈旅歌||tabi no uta
|-
| 10 || Acrostics
|align="right"|物名||mono no na
|-
! Love
| 11-15 || Love
|align="right"|恋歌||koi no uta
|-
!rowspan="4" valign="middle"| Miscellany
| 16 || Laments
|align="right"|哀傷歌||aishō no uta
|-
| 17-18 || Miscellaneous
|align="right"|雑歌||kusagusa no uta
|-
| 19 || Miscellaneous Forms
|align="right"|雑躰歌||zattai no uta
|-
|valign="top"| 20
| Traditional Poems<br><small>from the Bureau of Song</small>
|valign="top" align="right"|大歌所御歌
|valign="top"|ōutadokoro no on'uta
|}

The compilers included the name of the author of each poem, and the  or inspiration of the poem, if known. Major poets of the ''Kokinshū'' include Ariwara no Narihira, Ono no Komachi, Henjō and Fujiwara no Okikaze, apart from the compilers themselves. Inclusion in any imperial collection, and particularly the ''Kokinshū'', was a great honour.

==Notes==
<references />