{{Infobox Osobnosť
   |Meno             = Publius Vergilius Maro
   |Portrét          = Vergil.gif
   |Popis            = rímsky básnik
   |Dátum narodenia  = 15. október 70 pred Kr.
   |Miesto narodenia = Mantove
   |Dátum úmrtia     = 21. september 19 pred Kr.
   |Miesto úmrtia    = Brundisium
 }}

'''Publius Vergilius Maro''', nazývaný  tiež '''Vergílius ''' (* Mantove – † rímsky zlatého veku latinskej literatúry. Spolu s básnikmi Horatiom a Ovídiom je považovaný za jedného z najvýznamnejších po latinsky píšucich autorov. Vergílius napísal celkom tri básnické skladby: ''Bucolica'' (Bukoliky, piesne s pastierskou tematikou), ''Georgica'' (Georgiky, básne s roľníckou tematikou) a hrdinský epos ''Aineis'' (Enneida), ktorý sa stal národným rímskym eposom.

Vergíliova tvorba a život si vyslúžili už v staroveku radu komentárov. Miera ich autentickosti a pravdivosti je dodnes diskutabilná. Obzvlášť v neskorej antike a počas stredoveku vzniklo množstvo Vergíliovych životopisov (''Vita Vergilii''), ktoré hraničia až s fantastickými legendami. Najznámejší Vergíliou životopisec je Aelius Donatus, gramatik zo 4. storočia po Kr. Vergíliovo dielo sa dochovalo v stredovekých kódexoch: Vergilius Augusteus, Vergilius Vaticanus a Vergilius Romanus.

== Život ==
Vergíliov otec bol rímsky občan, ktorý vlastnil malý majetok neďaleko od Mantovy. Μladý básnik študoval pravdepodobne v epikurejca Siróna<ref>nos ad beatos uela mittimus portus/magni petentes docta dicta Sironis,/uitamque ab omni uindicabimus cura, Verg. Catal. V, 8-10</ref>. Prvky epikureizmu prestupujú celým Vergíliovým dielom.

Do Ríme prišiel Vergílius asi okolo roku 52 pred Kr. Pretože mal ale slabé zdravie a hanblivú povahu, pred politickou kariérou dal prednosť literatúre. V tejto dobe v hlavnom meste ríše pôsobila neóterická škola básnikov, ktorí sa odklonili od tradičných rímskych motívov a žánrov a experimentovali s kratšími, umelecky prepracovanými formami zaoberajúcimi sa každodenným životom. Aj keď Vergílius sám k neóterikom nepatril, aspoň zpočiatku sa nimi nechal inšpirovať.

=== Počiatok básnickej kariéry a prvý úspech ===
thumb|200px|Tuniská známka so slávnou mozaikou odkrytou v [[Tunisko|Tunisku zobrazujúcou Vergília]]
Podľa tradície Vergílius už v mladosti vytvoril niekoľko básnických skladieb, ktoré sú zozbierané pod názvom ''Appendix Vergiliana''. Je možné, že niektoré z básni v zbierke sú skutočne mladíckymi výtvormi Vergília, väčšina z nich ale má pravdepodobne iného autora a Vergíliovi bola pripísaná po jeho smrti na základe rastúcej povesti. O pravosti sa uvažuje obzvlášť v prípade súboru ''Catalepton'' (Drobnosti).

Prvý úspech na literárnom poli dosiahol dovtedy neznámy básnik vydaním Bukolík roku 39 pred Kr. Na základe tohto diela si ho povšimol Gaius Cilnius Maecenas, významný patrón umelcov a Augustov „minister kultúry“. Vergílius sa pripojil k okruhu politicky angažovaných básnikov združených okolo tejto osobnosti a v nasledujúcich rokoch na jeho popud vložil svoj talent do služieb režimu.

Z narážok v Bukolikách niektorí usudzujú, že roku 41 pred Kr., kedy došlo ku konfiškácii pôdy drobných roľníkov v okolí Mantovi rímskymi veteránmi, prišiel Vergílius o rodinný majetok. Na zásah niektorej vplyvnej osoby, prípadne viacerých osôb spomínaných v rámci Bukolík – Octaviana Augusta, Asinia Polliona, Cornelia Galla a Alfena Vara – bol ale Vergílius odškodnený. Samozrejme, je neisté, do akej miery literárna štylizácia v zbierke, kde hrdinovia trpia konfiškáciou pôdy a obracajú sa na Augusta, aby ich zachránil, zodpovedala historickej realite. Okolo tejto domnienky sa už v staroveku vytvorilo rozprávanie biografického rázu, v ktorom bol Vergílius stotožňovaný konkrétne s niektorými bukolickými pastiermi.

=== Vrchol tvorby a ocenenie ===
Po roku 39 pred Kr., kedy Bukolikami získal Vergílius obdiv tak Maecenata ako samotného Augusta, sa ponoril Vergílius do novej literárnej činnosti. V Maecenatovom okruhu sa zoznámil s viacerými významnými básnikmi doby, medzi inými i s Horatiom a Variom Rufom, ktorý sa neskôr postaral o vydanie jeho ''Aeneis''. V rozmedzí desiatich rokov vznikalo postupne druhé básnické dielo ''Georgica'', ktoré sa na Augustovu žiadosť zaoberalo roľníckou tematikou. Po jeho dokončení roku 29 pred Kr. si ho Augustus nechal osobne predčítať Vergíliom na jeho statku v Kampánii (ten získal za svoju činnosť od Augusta ako dar).

thumb|left|200px|Vergíliov hrob
Po roku 29. pred Kr. začal Vergílius nový, ešte ambicióznejší projekt – hrdinský Eneida mala dokázať, že sa rímsky národ vyrovná Grékom, svojimi činmi, ktoré sú predmetom skladby, aj umeleckou zručnosťou. Tak ako v prípade predošlej tvorby, aj v prípade Eneidy sa Vergílius pridržiaval Augustovej politiky a použil epos na oslavu vládnúcej julsko-klaudiovskej dynastie aj osobných Augustových úspechov. Práve pre ideologický význam diela Augustus, od roku 27 pred Kr. uznávaný za jediného vládcu rímskeho impéria, s veľkým záujem sledoval, ako pri jeho tvorbe Vergílius napreduje. Ešte počas procesu písania niekoľkokrát Vergílius niektoré pasáže cisárovi predčítal.

Roku 19 pred Kr., skôr než bolo rozsiahle epické dielo s plnou platnosťou dokončené, Vergílius bezprostredne po návrate zo študijnej cesty po Grécku zomrel. V svojom závete údajne určil, aby jeho nehotová práca bola spálená, ale Augustus zakázal jeho želanie vyplniť. Namiesto toho prikázal, aby Eneida si okamžite po vydaní získala úspech, ktorý pretrval po tisícročia po jej vzniku.

=== Vergíliov hrob ===
O umiestnení Vergíliovho hrobu sa viedli spory už v staroveku. Miesto, ktoré je označované ako Vergíliov hrob sa nachádza neďaleko od Neapola, v oblasti zvanej Piedigrotta v areáli Parco di Virgilio. Pravosť tohto hrobu bola mnohokrát spochybnená, napriek tomu je hojne navštevovaný turistami, rovnako ako v staroveku a stredoveku.

Kostol postavený v Piedigrotte na počesť Panny Márie mal údajne posvätiť pozornosť, ktorej sa miestu dostávalo od stredovekých pútnikov. Podľa stredovekej legendy o Vergíliovi-mágovi vďačí jaskyňa, v ktorej leží hrob, za vznik jeho magickým schopnostiam.

== Dielo ==
=== ''Bucolica'' ===
thumb|200px|Ilustrácia zo stredovekéhé vergíliovského kódexu
Pre zbierku bukolickej poézie po vzore helenistického básnika Theokrita sa vžilo popri pomenovaní Bukoliky viacero názvov, mimo iné i Spevy pastierske a od antiky aj ''Eclogae'' (Eklogy), podľa termínu hexametrom.

Na svojom prvom rozsiahlejšom diele pracoval Vergílius v rokoch 42-39 pred Kr. Hoci témy a Theokritos, v Ríme pomerne neznámi. Vergílius ho nielen predložil rímskemu svetu v novej podobe, ale sám ho upravil, takže v neskorších obdobiach termín epikurejskú filozofiu ale aj na oficiálnu ideológiu Augustovho štátu, ktorý mal obnoviť idylický svet (s tým súvisí motív spravodlivého zachádzania, ktorého sa dostane pastierom pripraveným o pôdu v Ríme) a prinavrátiť človeka k tradičným rímskym cnostiam.

Vergílius si obdiv nezískal len metrickou prepracovanosťou svojich veršov a ich ideologickým nábojom, ale aj zložitou vnútornou výstavbou diela. Desať idýl v Bukolikách je navzájom symetrických, takže napríklad 1. aj 9. ekloga sa zaoberajú vysťahovávaním roľníkov z okolia Mantovy, 2. a 8. ekloga sú venované téme nešťastnej lásky a smerom k stredu naberajú dvojice básní na ideovej zložitosti a druhotnom význame. Vrcholom celej skladby je ekloga číslo 5, ktorá pojednáva o smrti pastiera-hrdinu Dafnida, ktorý nakoniec dosiahne zbožštenie. Už antickí autori čítali túto báseň ako alegóriu na smrť a zbožštenie Iulia Caesara.

V poslednej 10. ekloge sa objavuje po prvý ráz v literatúre motív Arkádie ako idylickej krajiny pastierov. Idylizovaná Arkádia sa stala dôležitým prvkom ďalšej bukolickej poézie.

=== ''Georgica'' ===
Didaktická zbierka básní Georgiky býva niekedy nazývaná tiež Spevy roľnícke. Skladá sa zo štyroch kníh písaných hexametrom, jednej venovanej roľníctvu, jednej sadárstvu a vinárstvu, jednej chovu dobytka a poslednej včelárstvu. Dva významné vzory pre skladbu Vergílius našiel v básnikovi Lucretiovi, autorovi didaktického eposu osvetľujúceho Varona Atacina ''De re rustica'' (O poľnohospodárstve).

Rovnako ako v starších Bukolikách, aj v Georgikách sa objavujú niektoré typicky vergíliovské motívy: idealizovaný vzťah rímskeho človeka k pôde, naplnenie fyzických aj psychických potrieb jednotlivca pridržiavaním sa tradičných agrárnych hodnôt, osoba Octaviana ako záchrancu drobného človeka a sveta tradičných rímskych cností a prepracovaná vnútorná výstavba.

=== ''Aineis'' ===
Rozsiahly epos ''Aineis'' je považovaný za najvýznamnejšie dielo rímskej literatúry a kladie sa po bok gréckej Iliada|Iliady a Odysei. Dvanásť kníh eposu pozostáva z viac ako 10 000 hexametrov. Ide o zjavnú paralelu k Homérovi, ktorého eposy majú dvojnásobný rozsah. Napriek Vergíliovej predčasnej smrti sú nedokončené len niektoré hexametre.

==== Obsah ====
thumb|left|320px|Eneas dostáva od [[Venuša (bohyňa)|Venuše božskú zbroj]]
Predmetom Eneidy je mytologický príbeh o trójskom hrdinovi Eneovi, ktorý po vyvrátení Tróje hľadá nový domov pre seba a svoj rod. Ide o príbeh, ktorý sa objavuje už v gréckej epickej tradícii, Vergílius si ho však upravuje tak, aby vyhovoval rímskym dejinám a Augustovej propagande, keďže najvyšším cieľom epického diela je spojiť mýtus – Trójsku vojnu a Eneovo putovanie – s históriou – julsko-klaudiovskou dynastiou, ktorá odvodzovala svoj pôvod od Eneovho syna Iula (Askánia), a predovšetkým osobou Augusta.

Prvých šesť kníh sa zaoberá Eneovým blúdením moriami (ide o paralelu s Odyseovým blúdením v Odysei). Eneas pristáva v severnej Afrike, na mieste, kde kráľovná Tróju podľa vole bohov. Nakoniec u neho prevládne poslušnosť voči Osudu (''pietas'') a Didonu opustí. Kartáginská kráľovná z nešťastnej lásky spácha samovraždu, predtým však ešte preklaje Rimanov (má ísť o mytologické podopretie neskoršej rivality Ríma a Kartága). V šiestej knihe Eneas dosiahne brehy Itálie. Vylodí sa v Kúmach v Kampánii, kde sídli jedna zo sybíl. S jej pomocou zostúpi do podsvetia, kde mu jeho mŕtvy otec Anchises predpovie, že mesto, ktoré namiesto Tróje založia jeho potomkovia, dosiahne vládu nad celým svetom, a poradí mu, kam má ďalej pokračovať.

Druhá šestica kníh sa zaoberá vojnou medzi Trójanmi, ktorí pristáli v Látiu, domove Latinov, a nepriateľskými Latinmi, ktorí im chcú zabrániť v založení mesta (ide o paralelu s Trójskou vojnou opisovanou v Iliade). Eneas nájde pri ústí Latinom, ktorú má spečatiť sobáš s jeho dcérou Laviniou, proti Eneovi ale vystúpi ohrdnutý Lavinin snúbenec, rutulský vládca etruskí spojenci, na strane druhej Látiu, Evandrovi a niektorých etruských mestách. Boj sa posúva k záverečnému osobnému súboju dvoch hrdinov – Enea a Turna. Eneas víťazí a tým je Osud s konečnou platnosťou naplnený.

{{Kirjailija
 | nimi            = Publius Vergilius Maro
 | kuva            = Publius Vergilius Maro1.jpg
 | kuvankoko       = 200px
 | kuvateksti      = Vergiliuksen rintakuva hänen hautansa sisäänkäynnillä Napolissa, Italiassa.
 | salanimi        = 
 | syntymäaika     = 15. lokakuuta 70 eaa.
 | syntymäpaikka   = Andes, Pohjois-Italia
 | kuolinaika      = 21. syyskuuta 19 eaa.
 | kuolinpaikka    = Brundisium
 | ammatit         = runoilija
 | kansallisuus    = Rooman valtakunta
 | aikakausi       = 
 | tyylilajit      = eeppinen runous, paimenrunous
 | aiheet          = maalaiselämä, Rooman myyttinen esihistoria
 | liike           = 
 | debyyttiteokset = 
 | sivusto         = 
 | huomioita       = 
}}
thumb|Vergilius ohjaa [[Dante Alighierin pois pedon luota Jumalaisen näytelmän ensimmäisen laulun säkeissä 87 - 88. Gustave Dorén piirros.]]

thumb|Vergilius  500-luvun ''Vergilius Romanus'' -teoksen käsikirjoituksesta

'''Publius Vergilius Maro''' (s. roomalainen runoilija. Hänen kolme tärkeintä teostaan olivat ''Eclogae'' (eli ''Bucolica''), ''Georgica'' ja ''Aeneis''.

Vergiliuksen isä omisti pienen maatilan ja hänellä oli varallisuutta ainakin sen verran, että hänellä oli mahdollisuus lähettää poikansa koulutielle. Vergilius opiskeli ensiksi Cremonassa ja Mediolanumissa (nyk. Milano). Hän jatkoi opintojaan Roomassa ja päämääränä oli virkamiehen ura. Vergilius valmistuikin myöhemmin reetoriksi eli oikeuspuhujaksi.
Reetorin ammatti ei kuitenkaan ollut oikea valinta Vergiliukselle, sillä hän oli luonteeltaan ujo, hiljainen ja syrjäänvetäytyvä. Hän aloitti runojen kirjoittamisen ja pääsi Maecenaan vaikutuspiiriin. Maecenas oli upporikas taiteilijoiden tukija, jonka nimestä on muodostunut termi "mesenaatti".

Rakkaus luontoon ja Italian maaseutuun on yksi Vergiliuksen runouden keskeisistä teemoista. Hänen läpimurtoteoksensa on vuosina 42-39 eaa. kirjoitettu ''Bucolica'', missä hän romantisoi maalaiselämää käsitellen kuitenkin myös aikansa ongelmia, kuten maatilojen pakkoluovutusta sotien veteraaneille. Tämän myös Vergilius oli joutunut kokemaan. Sen neljännessä runossa hän ilmoittaa kohta syntyvän "jumalallisen poikalapsen" tuovan uuden rauhanajan maailmalle. Tämän runon johdosta varhaiset kristityt pitivät Vergiliusta profeettana. Nykyään sen uskotaan tarkoittavan Octavianusta (myöh. Augustus) ja hänen pyrkimyksiään sisällissotien lopettamiseksi.

Vuosina 36-29 eaa. Vergilius työskenteli seuraavan suuren teoksensa ''Georgican'' parissa (suom. 1976 "Maanviljelijän työt"). Idean teokselle antoi Maecenas, joka halusi uuden runoteoksen tukemaan Octavianuksen maatalouspolitiikkaa. Esikuvana teokselle on kreikkalaisen Hesiodoksen teos ''epikurolaisen veljeskunnan toimintaan.

kansalliseepoksen, joka tukisi hänen poliittista ohjelmaansa ja imperiumin rakennustyötään. Hän tarjosi tehtävää Horatiukselle, joka kieltäytyi tehtävästä. Vergilius otti harteilleen kyseisen jättiläistehtävän, johon hän uhrasi elämänsä yksitoista viimeistä vuotta. Augustus lienee toivonut lähihistoriaan sijoittunutta teosta. Vergilius päätyi toisenlaiseen ratkaisuun; ''Aeneis''-eepos sijoittuu historian alkuhämäriin ja on tavallaan jatkoa Homeroksen ''Ilias''-eepokselle. Eepoksen päähenkilö Aeneis selviää perheensä ja muutaman muun henkilön kanssa Troijan hävityksestä. Troijasta hän lähtee vanhaa roomalaisten legendaa mukaillen etsimään yhdessä pakolaisten kanssa uutta kotimaata. Myöhemmin hänen poikansa Askanios eli Julus, Caesarin ja Augustuksen suvun myyttinen kantaisä, perustaa Latiumiin Rooman emäkaupungin Alba Longan. Ideologisesti siinä käsitellään niitä vanhoja hyveitä, joilla Rooman imperiumi oli jumalien tahdosta  noussut maailman valtiaaksi.Aeneis käy Italiassa voittoisan sodan ja on tunnollinen ja huolehtivainen maan isä ja pelastaja, muistuttaen täten Augustusta.Roomalaisten hyveiksi runoilija määrittelee neljännen kirjan säkeissä 847-853 seuraavat asiat: "Hallita, Rooman mies, alamaisia kansoja muista &mdash; siinä on taitosi: lait, tavat luoda ja määrätä rauha, säästää lannistetut, sotien taas korskeat voittaa."

''Aeneis''-eepos tarjoaa paljon muutakin sisältöä kuin roomalaisuuden yleviä periaatteita ja oman aikansa valtiollista propagandaa. Venus-jumalatar,joka on päähenkilön äiti, puolestaan auttaa. Myrskyävällä merellä retkikunta ajautuu Dido-kuningattaren hoviin. Didolle Aeneis kertoo takautuvasti seikkailuistaan ja romanssi puhkeaa kukkaan. Aeneis kuitenkin seuraa jumalten määräyksiä ja hylkää Didon. Suruissaan tämä käy roviolle kiroten ennen sitä Aeneiksen heimon. Tämä ennustaa Rooman ja Karthagon myöhempiä katkeria sotia. Sankari käy myös Manalassa kysymässä vainajilta tulevia tapahtumia. Lopussa käydään kiivas kaksintaistelu Aeneiksen ja Turnuksen välillä. Turnus oli surmannut sankarin parhaan ystävän Pallaan. Kun Homeroksen sankari Odysseus on ovela valehtelija, niin Aeneis on puolestaan rehti ja suora. Vergiliuksen teos onkin surumielisen traaginen, sodan vastainen ja kärsiviä kohtaan myötätuntoinen eepos, joka näin heijastelee tekijänsä omia eettisiä periaatteita. Teos ei koskaan valmistunut lopullisesti. Matkallaan Kreikkaan Vergilius sairastui vakavasti ja kotimatkallaan hän joutui pysähtymään Brundisiumiin (nyk. Brindisi), missä hän kuolinvuoteellaan rukoili ystäviään hävittämään tekeillä olevan eepoksen. Käsikirjoitus julkaistiin Augustuksen määräyksestä ja siitä poistettiin ne osat, mitkä Vergilius oli merkinnyt poistettaviksi. Eepoksen keskeneräisyys näkyy muun muassa eräiden osien irrallisuutena ja jäsentymättömyytenä kokonaisuuteen.Lisäksi jotkut henkilöt saattavat kuolla alkupuolen taisteluissa, mutta olla jälleen mukana lopun tapahtumissa.

Vergilius on vaikuttanut eurooppalaiseen kulttuuriin. Hänen teoksiaan on luettu kouluissa kymmeniä sukupolvia ja näin ollen antaneet vaikutteita tulevien hallitsijoiden ja virkamiesten ajatusmaailmaan. Keskiajalla Homeros oli huonosti tunnettu, mutta Vergiliusta pidettiin suuressa arvossa. Ei ole sattumaa, että Dante Alighieri valitsi juuri hänet oppaaksi Jumalaisessa näytelmässä. Teoksen ensimmäisen luvun ensimmäisessä laulussa hän kuvailee Vergiliusta näin (suom. Eino Leino): "Sa valkeus, ylpeys runon valtiaiden,lue hyväksein nyt pitkä into, rakkaus, joll` olen teostasi tutkiskellut. Mun mestarini oot, mun tekijäni: sinulta yksin oppinut ma olen sen tyylin kauniin, jok´on kunniani."

== Kirjallisuutta ==

*''Virgilion Bucolica kouluin tarpeeksi''. Suom. Robert Mellin 1866.
*''P. Vergilio Maronin Aeneidi''. Suomensi ja lyhyillä selityksillä varusti K. Siitonen. Sortavala 1888.
*''Georgica – Maanviljelijän työt''. Teksti ja proosasuomennos. Toim. Teivas Oksala. Helsinki 1976.
*''Aeneis. Aeneaan taru''. Suomentaneet Päivö ja Teivas Oksala. Alkusanat ja selitykset Teivas Oksala. WSOY, Porvoo 1999.
*''Aeneis''. Suom. Alpo Rönty. Lokikirjat, Helsinki 2000.
*''Bucolica. Paimenrunoja''. Suom. Teivas Oksala. Artipictura, Espoo 2002.
*''Paimenlauluja''. Suomentaneet ja selitysosuudella varustaneet Laura Lahdensuu ja Ari Saastamoinen. Tammi, Helsinki 2004.