'''הפרדת הרשויות''' היא עיקרון שלטוני המיושם בין השאר בדמוקרטיות, לפיו יש לפצל את סמכויות השלטון לרשויות נפרדות אחדות המאזנות ובולמות אחת את השניה ("איזונים ובלמים"), וזאת במטרה למנוע מגורם יחיד במדינה כוח מוחלט. עקרון זה היה ידוע עוד מימי בריטית לעומת זאת הצרפתית, היא הפרדה לשלוש רשויות שלטון:

*הרשות המחוקקת - שאחראית על קביעת החוקים.
*הרשות השופטת - שאחראית על פירוש החוקים. 
*הרשות המבצעת - שאחראית על ביצוע החוקים.

תורתו של מונטסקיה הביאה לו אוהדים רבים במחשבה הליברלית ומהווה בסיס לחוקת ארצות הברית ולמשטרים דמוקרטיים רבים בימינו. בישראל ובמדינות נוספות, הנהגת הרשות המבצעת היא חלק מהרשות המחוקקת, והפרדה מוחלטת קיימת רק בין הרשות השופטת לרשויות המבצעת והמחוקקת.

על חשיבותה של הפרדת הרשויות עמד נשיא בית המשפט העליון, מאיר שמגר:
:הפרדת הרשויות נוצרה כדי ליצור איזון בין הרשויות, שכן רק בדרך זו, היינו על ידי מניעת ריכוז היתר של הכוח באופן בלעדי בידי רשות אחת, מובטחת הדמוקרטיה ונשמרת חירותם של הפרט ושל הכלל. לשון אחר, הביזור השיטתי והקונספטואלי של הסמכויות בין הרשויות, תוך השלטת עקרונות חוקתיים בדבר פיקוח ובקרה הדדיים, וקביעתם למטרה זו של קשרים וגשרים בין הרשויות השונות, הם שיצרו את הבסיס בעל המרכיבים המשולבים החובקים את כל זרועות השלטון. כך נוצרת מקבילית הכוחות, המקימה ומייצבת את האיזון, שהוא תנאי לקיום החירות ולקיום תקינות הממשל על כל זרועותיו. (בג"ץ 910/86 יהודה רסלר נגד שר הביטחון, ניתן ב-12.6.88)

==הפרדת הרשויות בישראל==

המשטר בדמוקרטי-פרלמנטרי, שמשמעותו שהממשלה צומחת מהפרלמנט, וזקוקה לאמונו על מנת לכהן. במשטר כזה מידת הפרדת הרשויות נמוכה יותר משל משטר דמוקרטי-נשיאותי הקיים, למשל, בארצות הברית, אך יחד עם זאת, בישראל, כמו בכל מדינה דמוקרטית אחרת, יש הפרדה לשלוש רשויות: 
*רשות מחוקקת - הכנסת (שסמכויותיה מוגדרות בחוק יסוד: הכנסת).
*רשות מבצעת - הממשלה (שסמכויותיה מוגדרות בחוק יסוד: הממשלה).
*רשות שופטת - מערכת בתי המשפט (שסמכויותיה מוגדרות בחוק יסוד: השפיטה).
 
הרשויות השונות חופפות ומשיקות אלו לאלו, ולעתים נוצרים מצבים של התנגשות סמכויות. המצב המתקבל הוא של עירוב תחומין בין הרשויות השונות, כאשר כל רשות בודקת, מאזנת ומפקחת על הרשויות האחרות.

==הפרדת רשויות בארצות הברית== 
פדרלית, המתנהלת עפ"י חוקה שהתקבלה בשנת 1788. אבותיה המייסדים של ארצות הברית, שכוננו את חוקתה, הושפעו מאוד מרעיון הפרדת הרשיות של מונטסקיה, ולכן קבעו בחוקה את ייסודן של שלוש רשויות שונות, והן:
*הרשות המחוקקת - הסנאט ומבית הנבחרים. 
*הרשות המבצעת - הנשיא, מזכיריו (המקבילים לשרים), והמערכת הפקידותית הסובבת אותו. 
*הרשות השופטת - מערכת בתי המשפט, לרבות בית המשפט העליון הפדרלי (שעוסק בענייני חוקה). 

רמת הפרדת הרשויות בארצות הברית נחשבת לגבוהה בעולם ולמיטבית, וזאת משום שהקונגרס האמריקאי והנשיא נבחרים בבחירות שונות, נפרדות ולא תלויות. אולם, כבשאר העולם, אין הפרדת רשויות זו מוחלטת, אלא היא נשענת על מערכת סבוכה של איזונים ובלמים, המונעת מרשות מסוימת לצבור כוח והשפעה רבים מדי, העלולים לפגוע במהותה של הדמוקרטיה האמריקאית ובזכויות האדם המוגנות בחוקה.  

===דוגמאות למערכת איזונים ובלמים בארצות הברית===
*'''חקיקת חוקים'''
הקונגרס הוא בעל הסמכות היחידה לחוקק חוקים, אולם לנשיא שמורה הזכות להטיל וטו על הצעות חוק, ולא לקבל אותן. עם זאת, הקונגרס יכול לבטל את הוטו על הצעת החוק, אם יש רוב של שני שלישים התומך בהצעה בכל בית. 

*'''עריכת מלחמה'''
רק הקונגרס יכול להכריז מלחמה על מדינה אחרת, אולם רק הנשיא, ששולט על הצבא ועל שאר כוחות הביטחון, יכול לנהל את המלחמה. 

*'''ביטול חוקים'''
בית המשפט העליון של ארצות הברית יכול לקבוע שחוק שחוקק הקונגרס עומד בסתירה לחוקת ארצות הברית, על 27 תיקוניה, ולכן איננו חוקתי, ויש לבטלו. בתגובה, הקונגרס יכול לערוך שינויים בחוקה, והוא בעל הסמכות היחידה לעשות כן, אך שינוי החוקה הוא מעשה מורכב ומסובך הדורש רוב של שני שלישים בכל בית והסכמה של שלושה רבעים ממדינות ארצות הברית. 

'''Maktdelningsprincipen''', ''maktfördelningsläran'', är en doktrin som innebär att att den konstitutionellt fördelas på olika maktpoler, för att dessa ska uppväga och utöva kontroll över varandra i syfte att förhindra maktmissbruk. Maktdelningsprincipen är ett fundamentalt begrepp i moderna demokratier och utgör en av dess grundvalar. 

== Montesquieu och maktdelningens historia ==

=== Maktdelning under antiken ===

Aristoteles som var lärjunge till Platon och därmed också förde ett arv vidare från Sokrates utvecklande Platons syn på staten som byggde på att bevara en tänkt urstat och lade ett historiskt perspektiv på konstitutioner. Aristoteles beskriver hur stadsstaterna från att ha styrts av som primitiva kungadömen i händerna på envåldshärskare utvecklats till mogna och fullfjädrade republiker. Det, menar han, var bra och gott vid en tidpunkt och utvecklingsstadium där antalet dygdiga individer var begränsat men hade spelat ut sin roll.

I republiken bör istället principerna om maktdelning och tidsbegränsade ämbeten råda. Makten bör rotera bland medborgarna, vilka i sin tur förväntas besitta den politiska mognad som krävs för att som jämlikar kunna över och låta sig styras av andra. Aristoteles hade alltså en både positiv syn på människan som duglig och dygdig nog att styra, men också en realism där han förutsåg behov av maktdelning<ref>[http://www.idehist.uu.se/distans/ilmh/Ren/idehist-konstit01.htm Uppsala universitet: Antikens konstitutionella teorier]
</ref>.

Den kvestorer, ediler, pretorer, censorer och konsuler) vetorätt över alla andra ämbetsmän med jämlik eller underbördig rang (som de angivs i listan). Konsulerna hade vetorätt över inte bara samtliga ämbetsmän (inklusive den andre konsuln) utan också över hela senaten. Denna auktoritet förlänades även folktribunerna i syfte att dessa skulle kunna blockera beslut som ansågs vara skadliga för folket.

=== Modern tid ===
Den franska politiska upplysningsfilosofen Charles de Secondat de Montesquieu anses vara den som utvecklade den tredelade maktdelningen, men tanken framträder tydligt hos hans föregångare Samuel Rutherfords ''Lex, Rex'' (1644) och hos John Locke. 

I Montesquieus stora arbete ''Om lagarnas anda'' framställer han sin doktrin om maktdelning, och förklarar dess nödvändighet utifrån historiska och samtida statsbildningar. Verket bygger på analyser av olika brittiska statsmakten, och ibland betraktas England som hans influens. Det är också där parlamentarismen uppstår.

Maktdelning på olika sätt hade emellertid förekommit sedan antiken, men vad Montesquieu gjorde var att ge fenomenet en vetenskaplig teori med tillhörande terminologi, samt förklara varför maktdelning är det bästa styrelseskicket. Grundtankarna och terminologin är fundamental för demokratibegreppet, även för dem som inte delar hans syn på monarki.

== Maktdelningens principer ==
I Montesquieus efterföljd delas traditionellt statsmaktens fält i tre delar: den verkställande makten (vanligen regering eller president), den lagstiftande makten (vanligen ett parlament eller en kongress) och den dömande makten (ett domstolsväsen) — dessa instanser skall sinsemellan vara oberoende för att uppfylla kriterierna på maktdelning. 

Central för denna princip är en materiell individens friheter säkras. 

En huvudsaklig målsättning med maktdelning är att motverka despotism och diktatur, och att verka för nationell maktbalans, genom ett samhällsfördrag. Om någon medlem i en instans missbrukat sin makt skall den personen i idealfallet avsättas, straffas, eller varnas. Därför brukar maktdelningen inbegripa kontrollbefogenheter, till exempel i form av riksrätt, riksrevision, eller i ett utskott i parlamentet. I praktiken spelar massmedierna en betydelsefull roll genom att upplysa medborgare om maktmissbruk, så att medborgarna i allmänna val kan visa sitt missnöje eller samtycke till fortsatt förtroende för makthavarna.

Maktdelningsprincipen förs som regel till det liberala tankegodset.

== Horisontell och vertikal maktdelning ==
Montesquieus maktdelning kallas ofta för ''horisontell maktdelning''. En annan maktdelning, som delar den nationella, regionala och lokala makten kallas ''vertikal maktdelning''. En decentraliserad stats vertikala maktdelning kan som i Sverige ta sig uttryck i att separera riksdag, landsting och kommunstyrelse.